ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/13159/26 Суддя першої інстанції: Сас Є.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Воловика С.В., суддів Кравченка Є.Д., Осіпової О.О., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 у справі № 320/13159/26 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, 
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 26.03.2026 звернувся з позовною заявою до Міністерства оборони України у якій просить суд скасувати пункт 15 рішення оформленого протоколом № 1/в від 15.01.2026, та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача з приводу призначення одноразової грошової допомоги передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року.
Також 10.04.2026 позивачем була подана заява про забезпечення позову, у якій останній просив суд зупинити дію рішення, оформленого протоколом № 234/168 від 18.12.2025, про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в сумі 7500000 грн 00 коп; заборонити відповідачу вчиняти дії, спрямовані на виплату одноразової грошової допомоги у частині, що відповідає можливій частці одноразової грошової допомоги позивача, право на яку є предметом судового розгляду у даній справі, до набрання законної сили рішенням суду у справі № 320/13159/26; а також заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснювати виплату допомоги, в частині суми 7500000 грн 00 коп, згідно рішення, оформленого протоколом № 234/168 від 18.12.2025.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 в задоволенні зазначеної заяви відмовлено з тих підстав, що заявлені заходи забезпечення позову фактично спрямовані на досягнення правового результату, який уже забезпечений, що свідчить про їх невідповідність меті інституту забезпечення позову, а також у зв`язку з не доведенням існування реального ризику порушення прав позивача у разі невжиття заходів забезпечення позову, оскільки спірна виплата за рішенням, оформленим протоколом № 234/168 від 18.12.2025 не може бути здійснена до моменту остаточного вирішення спору по суті.
Не погоджуючись з указаною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій вказує на порушення судом І-ї інстанції норм процесуального права та просить апеляційний суд скасувати ухвалу про відмову у забезпеченні позову, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу позивач зазначає про те, що посилання суду першої інстанції на можливу виплату грошової допомоги, як підставу для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, не відповідає фактичним обставинам справи, змісту наявних у справі доказів та правовому регулюванню порядку виплати одноразової грошової допомоги.
ОСОБА_1 зауважив на тому, що зупинення дії рішення Комісії Міністерства оборони України, оформленого протоколом № 234/168 від 18.12.2025, є виправданим, оскільки саме це рішення стало безпосередньою правовою підставою для подальшої реалізації виплати спірної частини грошової допомоги іншій особі. 
Водночас заборона Міністерству оборони України вчиняти дії, спрямована і на виплату грошової допомоги у частині, що відповідає можливій частці позивача, є необхідною для унеможливлення подальшої реалізації рішення від 18.12.2025 у спірній частині до набрання законної сили рішенням суду у цій справі. 
Крім того, заборона ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснювати виплату допомоги в частині суми 7 500 000 грн згідно з вказаним рішенням комісії Міністерства оборони України є необхідною з огляду на те, що саме цей орган здійснює безпосереднє перерахування коштів отримувачу, а отже, без застосування такого заходу сама лише заборона на рівні Міністерства оборони України не гарантуватиме повного збереження спірної частини допомоги. 
Позивач наголосив на тому, що заходи забезпечення позову: прямо пов`язані з предметом спору; спрямовані виключно на збереження спірної частки грошової допомоги до вирішення справи по суті; не вирішують спору наперед; не позбавляють інших осіб права на грошову допомогу як такого; забезпечують реальну, а не формальну можливість виконання майбутнього судового рішення, що свідчить про наявність усіх передбачених законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Ухвалою апеляційного суду від 24.04.2026 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, витребувано справу із Київського окружного адміністративного суду.
Не погоджуючись з апеляційною скаргою, у відзиві Міністерство оборони України зазначило, що за змістом пункту 2 постанови КМУ № 168 від 28.02.2022, якщо після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи, питання щодо розподілу суми такої допомоги вирішуються за взаємною згодою або в судовому порядку між такими особами. 
Тобто, на переконання відповідача, у позивача існує механізм для захисту своїх прав після призначення одноразової грошової допомоги у повному розмірі іншому члену сім`ї загиблого військовослужбовця, що свідчить про відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову та скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою апеляційного суду від 04.05.2026 розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 вирішено проводити в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права й дотримання норм процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справи та їх правову оцінку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.
Відповідно до статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
За умовами статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Згідно з частиною другою статті 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Не допускається забезпечення позову, зокрема шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5 частини третьої статті151 КАС України).
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно з Рекомендаціями № R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
У постанові від 22.12.2022 у справі №640/31815/21 Верховний Суд виснував:
"30. Колегія суддів зазначає, що судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деяким, визначеними у частині другій статті 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, а саме, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам. При цьому, таке судове рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду.
31. Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
32. При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними".
Звертаючись із заявою про забезпечення позову, Нотаріальна палата України покликається на те, що невжиття заходів забезпечення позову у межах зазначеного нею способу, призведе до порушення прав невизначеного кола осіб, нестиме небезпеку сталості суспільних правовідносин, нівелюватиме ефективність судового захисту та створить невідворотні наслідки у системі нотаріату, які не зможуть бути усунені шляхом лише одного вирішення справи по суті, а натомість вимагатимуть вжиття інших заходів реагування задля врегулювання ситуації правової невизначеності. 
Щодо оцінки невідворотності наслідків для позивача та інших осіб під час вирішення питання про забезпечення позову, то в постанові від 01.06.2022 по справі № 380/4273/21 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду виснувала:
"42. Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
43. Інститут забезпечення позову направлений на захист прав та інтересів позивача від негативних наслідків рішення суб`єкта владних повноважень, яке оспорюється позивачем.
44. Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
45. Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
46. Сам собою факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.
…
48. Також мають досліджуватися достатньо обґрунтовані припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
49. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
50. Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
51. З системного аналізу наведених процесуальних норм слідує, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти".
Отже, за правовою позицією Верховного Суду, забезпечення позову є винятковим заходом, який застосовується лише за наявності підтверджених доказами обставин, що свідчать про реальну загрозу ускладнення або неможливості ефективного захисту прав позивача. При цьому такі ризики не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а суд зобов`язаний забезпечити співмірність обраного заходу, його зв`язок із предметом спору та баланс інтересів усіх заінтересованих осіб.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначає, що рішення № 234/168 від 18.12.2025 є безпосередньою правовою підставою для здійснення виплати іншій особі грошової допомоги, на частину якої заявляє свої права позивач. Саме тому подальша реалізація цього рішення до вирішення спору по суті може призвести до фактичного вибуття спірних коштів із володіння та розпорядження відповідача, що істотно ускладнить або навіть унеможливить відновлення порушених прав позивача у разі задоволення позову.
Позивач вважає, що зупинення дії рішення № 234/168 від 18.12.2025 та заборона вчиняти дії, спрямовані на виплату відповідної грошової допомоги, мають на меті збереження існуючого фактичного та правового становища сторін до остаточного вирішення спору судом. Невжиття таких заходів створює реальний ризик настання незворотних наслідків, за яких навіть ухвалення судового рішення на користь позивача не забезпечить його ефективного виконання та не гарантуватиме повного поновлення порушених прав, свобод чи законних інтересів. 
Надаючи оцінку наведеним доводам у їх сукупності та взаємозв`язку з установленими обставинами справи, колегія суддів виходить із того, що законодавець спеціально врегулював порядок дій уповноважених органів у випадку виникнення спору щодо права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця.
З аналізу положень статей 16-3, 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 24 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, а також положень постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 та наказу Міністерства оборони України № 45 від 25.01.2023 вбачається, що у разі виникнення судового спору щодо права на отримання одноразової грошової допомоги або її розміру виплата такої допомоги підлягає призупиненню до остаточного вирішення спору судом та набрання відповідним судовим рішенням законної сили.
Отже, сам факт звернення особи до суду із позовом щодо права на отримання частини одноразової грошової допомоги вже породжує передбачені законом правові наслідки у вигляді зупинення подальших виплат до завершення судового розгляду. Такий механізм спрямований саме на недопущення ситуацій, на які посилається позивач як на підставу для забезпечення позову, а саме - фактичну виплату спірних коштів, ускладнення виконання майбутнього судового рішення або неможливість ефективного поновлення порушеного права.
Як убачається з матеріалів справи, на підставі рішення Комісії Міністерства оборони України, оформленого протоколом № 234/168 від 18.12.2025, ОСОБА_2 було здійснено первинну виплату одноразової грошової допомоги в сумі 1 500 000 грн та подальші щомісячні виплати в розмірі 150 000 грн. Разом із тим після подання ОСОБА_1 позовної заяви та відкриття провадження у справі № 320/13159/26 виплату зазначеної допомоги було призупинено, що підтверджується наданою ІНФОРМАЦІЯ_2 інформацією.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено існування реальної, а не гіпотетичної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у справі. Наведені у заяві про забезпечення позову доводи фактично ґрунтуються на припущенні щодо можливого продовження виплати спірної грошової допомоги, тоді як встановлені судом обставини свідчать про протилежне - подальші виплати вже припинені в силу вимог спеціального законодавства.
Відтак відсутні об`єктивні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього судового рішення або ефективний захист чи поновлення прав позивача. Застосування ж заходів забезпечення позову не може ґрунтуватися на абстрактних побоюваннях чи припущеннях сторони спору, а потребує встановлення реальних та належним чином підтверджених ризиків, існування яких у цій справі не доведено.
Частинами першою - третьою статті 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, всебічно та повно дослідив наявні докази, надав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали, що свідчить про необґрунтованість апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.
Керуючись статтями 292, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 у справі № 320/13159/26 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 у справі № 320/13159/26 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у строки, встановлені статтею 329 КАС України.

Суддя-доповідач С.В. Воловик

Судді Є.Д. Кравченко

О.О. Осіпова