Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 173/1647/26
Номер провадження2-о/173/73/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
16 червня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Челюбєєва Є.В., за участі секретаря Салтикової С.І., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою представника заявника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах заявника ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Верхівцевська міська рада, приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Тітовський Сергій Іванович, про встановлення факту, що має юридичне значення,
ВСТАНОВИВ:
Представник заявника звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що заявник з 1981 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилась спадщина, спадкоємцем якої є заявник. Однак після укладення шлюбу 19.12.1981 року ОСОБА_4 не здійснила обмін паспорта, у зв`язку зі зміною прізвища з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 та, використовуючи паспорт на дошлюбне прізвище, 22.11.2023 року оформила спадщину на житловий будинок. Крім того, органи державної влади зазначають, що за наявними у них реєстрами Петрова рахується як жива особа. В зв`язку з вищезазначеним заявник просить суд встановити факт, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 є однією і тією ж особою та належності їй свідоцтва про право на спадщину.
Провадження у справі відкрито 25.05.2026.
Заявник та його представник у судове засідання не з`явилися, представник заявника надала заяву про розгляд справи без участі сторони заявника, на задоволенні заявлених вимог наполягає.
Представник заінтересованої особи Верхівцевської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи повідомлена належним чином.
Представник заінтересованої особи приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Тітовський С.І. у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідив матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: Янгіюль, Ташкентська область, Республіка Узбецька, про що в книзі записів актів громадського стану про народження 22.03.1962 року зроблено відповідний запис за № 314.
Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уклали шлюб 19.12.1981 року, після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище ОСОБА_6 .
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 02.02.2021 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримувала пенсію по інвалідності по другій групі за загальне захворювання. 
Згідно картки фізичної особи платника податків від 17.11.20204, ОСОБА_7 одержала ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .
Згідно посвідки на постійне проживання № НОМЕР_4 від 15.01.2030 ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримала право на постійне проживання в Україні.
Згідно свідоцтво про право на спадщину за законом 22 листопада 2023 року приватний нотаріус Кам`янського району нотаріального округу Дніпропетровської області Тітовський С.І. посвідчив, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , є її дочка ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , що зареєстрована в АДРЕСА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2023/003871550, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була зареєстрована з 23.09.2005 року у АДРЕСА_1 .
Згідно довідки, виданої ГУ в Дніпропетровській області, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженці Республіки Узбекистан, за відомостями Верхньодніпровського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, остання значиться зареєстрованою з 23 вересня 2005 року за адресою АДРЕСА_1 по посвідці на постійне проживання серії НОМЕР_5 , виданої 20 вересня 2005 року у МВС України в Дніпропетровській області.
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 23.09.2005, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянство Узбекистану, зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , з 23.09.2005 по день видачі довідки.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла у місті Бад-Кроцінген, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 85206809 від 12.05.2026, 12.25.2026 заведена спадкова справа № 39/2026 після смерті ОСОБА_4 , номер у спадковому реєстрі 75599577.
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 27.10.2006 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . 
Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов для реалізації нею особистих немайнових чи майнових прав, а також про підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження. Зокрема, пунктом 6 частини першої цієї статті передбачено можливість встановлення факту належності особі правовстановлюючих документів. Водночас відповідно до частини другої зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, за умови, що законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.
Згідно з положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», юридичними фактами є факти реальної дійсності, з якими норма права пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Таким чином, юридичний факт є необхідною підставою виникнення, зміни або припинення суб`єктивних прав та обов`язків.
Тлумачення частини третьої статті 11 Цивільного кодексу України свідчить, що самі по собі правові норми не породжують суб`єктивних прав та обов`язків без наявності відповідного юридичного факту, з яким закон пов`язує настання правових наслідків.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) сформульовано правовий висновок про те, що у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів розглядаються за наявності таких умов: якщо встановлювані факти породжують юридичні наслідки; якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; якщо заявник не має можливості отримати або відновити відповідний документ у позасудовому порядку; а також якщо встановлення факту не пов`язане з вирішенням спору про право.
Отже, до юрисдикції суду належать справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, за умови дотримання сукупності таких критеріїв: факт має юридичне значення та впливає на виникнення, зміну або припинення прав чи обов`язків особи; відсутній спір про право; законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту; заявник вичерпав можливості позасудового отримання відповідного документа.
У разі наявності спору про право або необхідності його вирішення, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявнику право звернення до суду в позовному порядку.
Подібні правові позиції неодноразово викладалися у постановах Верховного Суду, зокрема від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 5 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 3 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19, від 8 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює учасникам справи їхні процесуальні права та обов`язки, а також наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.
Відповідно до статей 76, 77, 80, 81, 89 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює обставини, що мають значення для справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а достатніми - ті, що у своїй сукупності дозволяють дійти висновку про наявність або відсутність відповідних обставин. Кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається, а суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі їх всебічного, повного та об`єктивного дослідження.
Щодо заявленої вимоги про встановлення факту, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 є однією і тією ж особою, суд зазначає наступне.
Фактично заявник просить встановити тотожність особи, обґрунтовуючи це різним зазначенням прізвища у документах.
Разом із тим, відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть встановлюватися факти належності правовстановлюючих документів особі, однак не допускається встановлення тотожності осіб, а також виправлення або встановлення імені, прізвища чи по батькові особи як тотожності різних осіб.
Зазначеною правовою позицією також підтверджується, що суд не уповноважений встановлювати тотожність особи, якщо йдеться про різне зазначення анкетних даних у документах. У таких випадках предметом судового розгляду може бути виключно питання належності правовстановлюючого документа конкретній особі, а не встановлення тотожності різних осіб.
Аналогічний підхід відображено у правових висновках Верховного Суду, зокрема у постанові від 8 грудня 2021 року у справі № 464/6696/20, відповідно до яких у порядку окремого провадження суд встановлює саме факт належності правовстановлюючого документа особі, якщо у ньому містяться розбіжності у персональних даних, а не факт тотожності осіб.
Таким чином, встановлення тотожності особи між особами, зазначеними у заяві, виходить за межі предметної юрисдикції справ окремого провадження, визначеної статтею 315 ЦПК України.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що заявлені вимоги в частині встановлення факту тотожності особи не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, оскільки їх вирішення суперечить вимогам процесуального закону та правовим позиціям Верховного Суду.
Відповідно, провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.
Щодо вимоги про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, суд зазначає, що заявником надано значний обсяг доказів на підтвердження того, що його колишня дружина після укладення шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , однак своєчасно не здійснила обмін паспорта у зв`язку зі зміною анкетних даних та надалі використовувала документ, оформлений на дошлюбне прізвище.
З наданих доказів убачається, що зазначені обставини призвели до того, що в офіційних документах та реєстрах спадкодавиця фігурує під різними прізвищами, хоча фактично йдеться про одну й ту саму фізичну особу.
Крім того, зазначені обставини підтверджуються рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2005 року, яким встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , а саме те, що ОСОБА_9 є матір`ю ОСОБА_12 , що відповідно до частини п`ятої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України не підлягає повторному доказуванню.
Таким чином, свідоцтво про право на спадщину було оформлено на ім`я особи, яка у різних документах зазначається як « ОСОБА_7 » та « ОСОБА_4 », що обумовлено невнесенням своєчасних змін до паспортних даних після зміни прізвища у зв`язку з укладенням шлюбу.
Наведені обставини у своїй сукупності підтверджують, що свідоцтво про право на спадщину фактично стосується однієї й тієї ж особи, а наявні розбіжності в анкетних даних спадкодавця обумовлені зміною прізвища у зв`язку з укладенням шлюбу та відсутністю належного внесення змін до паспортних документів, що призвело до формального розмежування однієї і тієї ж фізичної особи в різних офіційних документах та реєстрах.
Вказані обставини унеможливлюють реалізацію спадкових прав заявника та зумовлюють необхідність судового встановлення факту належності правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину, саме померлій ОСОБА_4 (у дівоцтві ОСОБА_7 ).
Суд зазначає, що встановлення такого факту не пов`язане з вирішенням спору про право, не підміняє собою вирішення спадкового спору між сторонами, а спрямоване виключно на усунення формальних розбіжностей у документах, які перешкоджають реалізації спадкових прав.
Таким чином, суд доходить висновку, що заявлені вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню, оскільки встановлюють юридичний факт, від якого залежить виникнення та реалізація спадкових прав заявника.
Керуючись ст. 259, 268, 273,293,315,354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Заяву представника заявника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах заявника ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ), заінтересовані особи: Верхівцевська міська рада (Дніпропетровська область, Кам`янський район, вул. Центральна, буд. 75 ЄДРПОУ 35950156), приватний нотаріус Кам`янського районного но таріального округу Тітовський Сергій Іванович (Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Верхівцеве, вул. Центральна, 79) про встановлення факту, що має юридичне значення – задовольнити частково.
Встановити факт належності свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 листопада 2023 року, видане приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тітовським С.І. на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , після смерті ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В частині заявлених вимог щодо встановлення факту того, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є однією і тією ж особою – провадження по справі закрити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя: Є.В. Челюбєєв