Справа № 128/601/25
Провадження № 22-ц/801/866/2026
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року	Справа № 128/601/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Берегового О. Ю. (судді – доповідача),
суддів: Ковальчука О. В., Шемети Т. М.,
учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 ,
відповідач:  ОСОБА_2 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №128/601/25 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що навчається та стягнення аліментів за попередній період, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 січня 2026 року, яке ухвалив суддя Бондаренко О.І. у Вінницькому районному суді Вінницької області, повний текст складено 13 січня 2026 року, 

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.
В лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що навчається та стягнення аліментів за попередній період, мотивуючи позовні вимоги тим, що між сторонами було розірвано шлюб. У шлюбі народилося двоє дітей: донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Після розірвання шлюбу, їх спільна донька – ОСОБА_3 залишилася проживати з ним на постійній основі, а син – ОСОБА_4 , залишився проживати з матір`ю, проте більшість свого часу перебуває з позивачем, а саме: всі вихідні дні, свята, шкільні канікули та карантин, який був пов`язаний з пандемією. Таким чином, діти проживають та зареєстровані в позивача квартирі, яка належить йому на праві власності та діти перебувають на його повному утримані. 
Зазначає, що донька ОСОБА_3 з 20 липня 2021 року по 2024 рік була студенткою «Технологічно-промислового фахового коледжу Вінницького Національного аграрного університету», де ним здійснювалася повна вартість за надання освітньої послуги в розмірі 16000 грн в рік, повна вартість навчання склала 48000 грн. 
Разом з тим, донька стала студенткою 1 курсу Вінницького державного педагогічного університету ім. Михайла Коцюбинського, є здобувачем вищої освіти за освітньою програмою «Бакалавр», де ним також здійснюється повна вартість за надання освітньої послуги в розмірі 22 000 грн в рік. 
Крім того, позивач зазначає, що ним оплачуються всі візити дітей до лікарів, обстеження, послуги стоматолога, що також підтверджується квитанціями про оплату. Поряд з цим вказує, що весь цей час він повністю утримує обох дітей, які проживають з ним. На даний час донька, є студенткою вищого навчального закладу, не має можливості працювати та отримувати дохід, тому знаходиться на моєму утриманні.
Також позивачем вказується, що станом на день подання заяви він працює на посаді керівника регіонального відділу продажу ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат», його заробітна плата в середньому становить 24 тис. грн та його рівень заробітної плати не дозволяє йому самостійно забезпечувати всі матеріальні потреби доньки самостійно, адже крім неї на його утриманні перебуває ще й спільний з відповідачкою син, який на даний час також є учнем та на якого він сплачує аліменти. 
02 листопада 2023 рок Вінницьким районним судом Вінницької області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Крім повного забезпечення дітей він також забезпечує свою непрацездатну матір ОСОБА_6 , яка є пенсіонеркою за вислугою років, має невеликий розмір пенсії, яка за 2024 рік була від 2558 грн до 3186 грн. Матір має гіпертонічну хворобу 2 ступеня, у зв`язку з чим проходить стаціонарне лікування за призначенням лікаря 2 рази на рік. 
Окрім цього, він створив нову сім`ю та в них народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а його дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, тому він повністю забезпечує свою сім`ю.
Відповідачка є здоровою та працездатною, працює бухгалтером отримує постійний щомісячний дохід та має змогу сплачувати на користь повнолітньої доньки, що продовжує навчання, аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходів). 
Також позивач вказує, що після того, як їх донька, стала студенткою першого курсу він неодноразово повідомляв відповідачку про те, що ОСОБА_8 необхідні додаткові кошти для організації ефективного навчання, зокрема для купівлі зошитів для практичних та лабораторних робіт, а також підручників та іншої літератури за спеціальностями, спортивний одяг та звичайний одяг в якому дочка відвідувала заняття, кошти на щоденні потреби, проїзд та інше. Проте, відповідачка всі звернення та пропозиції проігнорувала, хоча вона з перших днів знала, що ОСОБА_8 стала студенткою коледжу, так як вона безпосередньо укладала договір про навчання в інтересах спільної доньки, що свідчить про її небажання матеріально підтримувати власну доньку. В період часу вересень – грудень 2024 року, він неодноразово звертався до відповідачки по телефону та просив солідарно забезпечувати матеріальні потреби доньки, в зв`язку з тим, що інших утриманців в неї немає, крім дітей, яких він повністю забезпечує. Проте відповідачка не лише відмовилася приймати участь у забезпечені доньки, але з часом заблокувала його номер телефону, щоб він не мав можливості їй телефонувати.
Таким чином, просив стягнути з ОСОБА_9 на його користь аліменти на утримання повнолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/3 частки від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно на період її навчання до досягнення нею віку двадцяти трьох років. Стягнути з ОСОБА_9 на його користь аліменти на утримання повнолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) за попередній період, а саме з 20 липня 2021 року. Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання. 
Рішення суду першої інстанції.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12 січня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19 лютого 2025 року та на період навчання до досягнення двадцяти трьох років.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу) за попередній період, а саме: з 20 липня 2021 року по 19 лютого 2025 року включно. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. 
В решті позову відмовлено. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просила рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду в частині стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, ухвалено без повного та всебічного встановлення фактичних обставин справи, без належної оцінки доказів та без урахування реального матеріального стану повнолітньої доньки. 
Зазначила, що донька навчається заочно, що дозволяє їй поєднувати навчання з трудовою діяльністю, при цьому вона фактично працює в ТОВ «Рошен-Поділля». Судом не було встановлено та не надано належної оцінки розміру її доходів, зокрема не з`ясовано, чи є вони відсутніми або настільки недостатніми, що фактично позбавляють її можливості самостійно забезпечувати свої основні життєві потреби. Крім того, не доведено та не обґрунтовано наявність повної матеріальної залежності повнолітньої доньки від батька.
Крім того, вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовну вимогу про стягнення аліментів за попередній період. Зазначила, що позивач жодного разу не звертався до відповідачки стосовно отримання коштів на утримання дочки та не надав суду жодних доказів на підтвердження цього твердження. Також суд першої інстанції не встановив жодної конкретної обставини, яка б підтверджувала факт свідомого та умисного ухилення від виконання обов`язку щодо утримання дочки, тому вважає, що позовна вимога про стягнення аліментів за попередній період є недоведеною. 
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 січня 2026 року, надано учасникам справи 5-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 зазначив, що апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції та фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, що не є підставою для скасування рішення. Вважає, що рішення суду є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 квітня 2026 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про прийняття та долучення доказів до матеріалів справи.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 квітня 2026 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.
Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам судове рішення частково не відповідає.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2019 року у справі № 127/27677/19 було розірвано шлюб між  ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після розірвання шлюбу, спільна донька – ОСОБА_3 залишилася проживати з позивачем на постійній основі, а син – ОСОБА_4 , залишився проживати з матір`ю, проте більшість свого часу перебуває з позивачем а саме: всі вихідні дні, свята, шкільні канікули та карантин, який був пов`язаний з пандемією. Доказів зворотного суду не надано та дані факти ніким не спростовані.
Дочка ОСОБА_3 з 20 липня 2021 року по 2024 рік була студенткою «Технологічно-промислового фахового коледжу Вінницького Національного аграрного університету», де ОСОБА_1 здійснювалася повна вартість за надання освітньої послуги в розмірі 16000 грн в рік, повна вартість навчання склала 48000 грн, що підтверджується договором про надання платної освітньої послуги № 64 від 20 липня 2021 року та квитанціями про оплату (а.с.28 – 33). 
В подальшому ОСОБА_3 стала студенткою 1 курсу Вінницького державного педагогічного університету ім. Михайла Коцюбинського, є здобувачем вищої освіти за освітньою програмою «Бакалавр», де вартість за надання освітньої послуги становить 22000 грн в рік, загальна вартість становить 88000 грн, що підтверджується договором №15/10 від 12 серпня 2024 року про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців (а.с.34 – 35). 
На підтвердження візитів дитини до лікарів та медичних установ та поточні витрати ОСОБА_1 надано квитанції про оплату (а.с.37 – 39, 43 – 48). 
На підтвердження позивачем своїх доводів в частині утримання обох дітей, які проживають з ОСОБА_1 надано витяг, акт обстеження житлово-побутових умов, довідками, а також квитанціями про понесенні витрати на утримання та лікування дітей та іншими документами: витягом з реєстру територіальної громади виданий на ім`я ОСОБА_3 , що підтверджує її місце проживання за адресою АДРЕСА_1 ; довідкою №51 від 19 грудня 2023 року видана Головою ОСББ «Андора Плюс» про те, що ОСОБА_3 проживає в квартирі свого батька ОСОБА_1 ; актом про фактичне проживання осіб від 19 грудня 2023 року в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , підписаний мешканцями будинку; витягом з реєстру територіальної громади виданий на ім`я ОСОБА_4 , що підтверджує його місце проживання за адресою АДРЕСА_1 ; довідкою №52 від 19 лютого 2023 року видана Головою ОСББ «Андора Плюс» про те, що ОСОБА_4 проживає у вихідні, святкові дні та канікули в квартирі свого батька ОСОБА_1 ; актом від 19 листопада 2023 року про фактичне проживання особи у вихідні, святкові дні та канікули, підписаний мешканцями будинку. 
ОСОБА_1 працює на посаді керівника регіонального відділу продажу, що підтверджується довідкою про доходи №81 від 28 січня 2025 року виданої ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат», заробітна плата з липня 2024 року по грудень 2024 року становить 147077,28 грн (а.с.25). 
02 листопада 2023 року Вінницьким районним судом Вінницької області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.16).
08 жовтня 2023 року ОСОБА_1 одружився, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 та у нього народилась дитина, син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15, 17). 
Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення аліментів на навчання, судом першої інстанції взято до уваги, що на утриманні позивача перебуває малолітній син ОСОБА_7 та син від попереднього шлюбу ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_3 , матір непрацездатного віку, яка потребує фінансової допомоги та стороннього догляду в силу віку, а також дружина, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною. 
Таким чином, стягуючи аліменти в розмірі частини від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом, до завершення дочкою навчання, але не довше як до досягнення нею 23 років, суд першої інстанції врахував взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, а також реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дочки ОСОБА_3 . 
В частині стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 за попередній період, а саме: з 20 липня 2021 року по 19 лютого 2025 року включно, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не бажає приймати участь у житті доньки, забезпечувати її матеріально, а розмір сум та незначна кількість їх перерахування, свідчать про те, що вона з часу припинення шлюбних відносин з позивачем ухиляється від сплати аліментів на утримання доньки та фінансовому забезпечені доньки.
Позиція суду апеляційної інстанції.
Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на навчання повнолітньої дочки.
За змістом ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Згідно з частиною першою, другою ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Частиною третьою ст. 199 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 та постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Отже, потреба в матеріальній допомозі у формі аліментів має бути обов`язково пов`язаною з навчанням, в разі припинення навчання право на таке утримання припиняється.
Правило частини другої статті 199 СК України виключно охоплює випадки припинення права повнолітньої дитини на утримання у разі припинення навчання, тобто закінчення або відрахування з навчання, або досягнення нею двадцяти трьох років, у залежності від того, яка з цих умов настане першою.
Отже, законодавець не передбачив винятків з правила частини першої статті 199 СК України.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Отже, судом враховуються: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів на інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
У відповідності до частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 Сімейного кодексу України).
Матеріальна допомога дитині, що продовжує навчання, збоку обох батьків має надаватися на засадах паритетності.
Судом встановлено, що повнолітня донька ОСОБА_8 продовжує навчання в Вінницькому державному педагогічному університеті ім. Михайла Коцюбинського, на час звернення з цим позовом самостійного заробітку не мала, потребувала матеріальної допомоги, яку їй надавав батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 добровільно матеріальну допомогу необхідну для її навчання не надає.
Враховуючи вищевказані обставини, зважаючи на принцип розумності та справедливості, апеляційний суд вважає визначений судом першої інстанції розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідачки на утримання повнолітньої доньки на період навчання, законним та обґрунтованим.
Виходячи з аналізу практики висловленої Верховним Судом, колегія суддів приходить висновку про відмову у задоволенні вимог апеляційної скарги в частині позовних вимог про стягнення аліментів на навчання повнолітньої дитини, та вважає, що постановлене рішення в цій слід залишити без змін.
Щодо тверджень відповідачки про не доведення у потребі повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у наданні допомоги, слід зазначити, що ці доводи не підкріплені відповідними доказами про те, що вона мала самостійний дохід, який надає можливість вести відповідний рівень життя.
Разом із апеляційною скаргою скаржником було подано клопотання про прийняття та долучення доказів у справі, а саме: копії довідки про заочну форму навчання від 09 лютого 2026 року; копії довідки з місця роботи; копії довідки ОК5 ОСОБА_3 ; копії витягу про право власності.
Апеляційний суд не оцінює надані відповідачкою до апеляційної скарги зазначені докази, оскільки ухвалою апеляційного суду від 22 квітня 2026 року відмовлено у їх прийнятті та долученні до матеріалів справи.
Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, апеляційний суд звертає увагу, що подальша зміна майнового чи сімейного стану платника аліментів, може бути підставою звернення до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів, відповідно до вимог статті 192 СК України.
Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий період.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Право на аліменти виникає у дитини з моменту її народження. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).
Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).
Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Тлумачення ч. 2 ст. 191 СК України свідчить про те, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивач має довести наступні обставини:
- вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти;
- неможливість одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача у цей період від їх сплати.
Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів, необхідних для утримання дитини.
Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.
Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, на що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема в постановах від 19.12.2019 у справі № 635/6268/18; від 27.01.2020 у справі № 672/198/19; від 29.01.2020 у справі № 756/14483/18.
Постановою Верховного Суду від 18.05.2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.
Аналогічні висновки містяться у поставах Верховного Суду від 30 липня 2025 року у справі № 359/12255/21 та від 20 березня 2024 року у справі № 235/101/21.
Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів за вказаний період, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вирішуючи спір в цій частині позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що відповідачка ОСОБА_2 ухилялася від сплати аліментів на утримання дочки. 
Разом з тим, колегія суддів вважає, що такі висновки місцевого суду ґрунтуються на припущеннях, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано доказів того, що ним вживалися заходи щодо одержання аліментів з ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 20 липня 2021 року по день звернення до суду з цим позовом та не надано доказів ухилення відповідачки від надання матеріальної допомоги на утримання дочки, тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цій частині.
Апеляційний суд звертає увагу, що вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, а за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом частини другої цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів за попередній період є незаконним та необґрунтованим, а тому в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в позові.
В частині стягнення аліментів аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому в цій частині підлягає залишенню без змін. 
Розподіл судових витрат
Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
При зверненні до апеляційного суду з апеляційною скаргою відповідач сплатила судовий збір в розмірі 1816,80 грн.
Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, то судові витрати, понесені ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги, мають компенсуватися за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги та позовних вимог, тому судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає часткової компенсації відповідачу ОСОБА_2 в розмірі 908,40 грн (1816,80 грн / 2).
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Крім того, оскільки позовні вимоги задоволенні частково, тому стягнутий судовий збір за рішенням суду з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави підлягає зменшенню з 2422,40 грн до 1211,20 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.141, 367, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 січня 2026 року в частині стягнення аліментів за попередній період скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за попередній період відмовити.
Змінити розподіл судових витрат.
Зменшити стягнутий з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави з 2422,40 грн до 1211,20 грн.
Судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 908,40 грн компенсувати ОСОБА_2  за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий    О. Ю. Береговий 

Судді     О. В. Ковальчук 

Т. М. Шемета