Справа № 127/6196/26 
Провадження № 3/127/1298/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 травня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Сичук М.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшли матеріали про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №598610 від 22 лютого 2026 року о 22 годині 45 хвилин у місті Вінниця по вул. Богдана Ступки (Морозова Павліка), 28, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки BMW, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.
Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проведено у встановленому законом порядку в медичному закладі лікарем-наркологом, що підтверджується висновком № 6117 від 22.02.2026 року, відповідно до якого встановлено 1,50 ‰ алкоголю.
Під час проведення огляду та складання адміністративних матеріалів здійснювалась безперервна відеофіксація за допомогою портативних відеореєстраторів № 468881.
Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, а саме — керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення протоколу про адміністративне правопорушення та просили закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 Кодекс України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування своєї позиції зазначили, що ОСОБА_1 не вживав алкогольних напоїв та не перебував у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом.
Вказували, що висновок медичного огляду № 0117 від 22.02.2026 року є недопустимим доказом, оскільки, за твердженням особи, під час проведення огляду вона не бачила показників приладу «Drager», а сам прилад, зі слів ОСОБА_1 , не відображав цифрових значень, що, на думку сторони захисту, свідчить про недостовірність зафіксованих результатів.
Також зазначали, що відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції не містять фіксації показників приладу під час проведення огляду, а відтак не підтверджують факт перебування особи у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, особа посилалася на те, що працівники поліції, на її думку, намагалися спровокувати її на визнання факту вживання алкоголю, а також висловлювали припущення щодо можливого штучного створення доказів її перебування у стані сп`яніння.
Захист також звертав увагу суду на те, що під час проведення медичного огляду в закладі охорони здоров`я перебувала значна кількість осіб, у зв`язку з чим, на їх думку, існує ймовірність того, що результати огляду могли бути віднесені не до ОСОБА_1 .
Додатково особа зазначала, що за станом здоров`я (захворювання очей) вона не вживає алкоголь, оскільки це може спричинити негативні наслідки для здоров`я, що, на її переконання, підтверджує відсутність факту вживання алкоголю.
Також сторона захисту посилалася на практику Європейський суд з прав людини щодо права на справедливий судовий розгляд, вказуючи на необхідність оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності.
З урахуванням наведеного, особа та її представник просили суд закрити провадження у справі.
За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КпАП України).
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП забороняється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Судом встановлено, що 22 лютого 2026 року о 22 год. 45 хв. у м. Вінниця по вул. Богдана Ступки, 28, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки BMW X5, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.
Факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю досліджених доказів, а саме:
протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 598610, складеним уповноваженою особою у відповідності до вимог закону; 
висновком медичного огляду на стан сп`яніння № 0117 від 22.02.2026 року, згідно з яким у ОСОБА_1 встановлено стан алкогольного сп`яніння — 1,50 ‰; 
відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, на яких зафіксовано обставини зупинки транспортного засобу, спілкування з водієм, наявність ознак сп`яніння, а також подальше направлення та перебування особи в медичному закладі;
показаннями працівників поліції — ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були безпосередніми очевидцями події та складали адміністративні матеріали, і які в судовому засіданні підтвердили обставини керування транспортним засобом ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, факт направлення останнього до медичного закладу та результати проведеного огляду.
Показання вказаних працівників поліції є послідовними, логічними, узгодженими між собою та повністю кореспондуються з письмовими матеріалами справи і відеозаписами, що не дає суду підстав сумніватися у їх достовірності.
Відповідно до пункту 2.9(а) Правила дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за такі дії.
Окремо суд зазначає, що у судовому засіданні безпосередньо досліджено відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, надані органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення. Зазначені відеозаписи містять фіксацію обставин події, спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , а також процес його направлення та перебування у закладі охорони здоров`я під час проходження медичного огляду.
Із досліджених відеозаписів встановлено, що процедура направлення та проходження медичного огляду здійснювалась із дотриманням встановленого порядку, порушень прав особи або відхилень від передбаченої законом процедури судом не встановлено.
Крім того, на відеозаписах зафіксовано поведінку та зовнішній стан ОСОБА_1 після проходження медичного огляду, які узгоджуються з висновком лікаря-нарколога щодо перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння. Також із відеозапису вбачається, що після оголошення результатів огляду ОСОБА_1 не висловлював заперечень щодо його результатів та фактично погодився з ними.
Суд враховує, що висновок медичного огляду № 0117 від 22.02.2026 року у встановленому законом порядку не оскаржувався, будь-які заперечення щодо його змісту чи процедури проведення огляду на момент його складення відсутні.
Щодо доводів сторони захисту про недопустимість висновку медичного огляду.
Порядок проведення огляду на стан сп`яніння передбачає альтернативні способи його здійснення, зокрема в закладі охорони здоров`я лікарем-наркологом. У даному випадку особа самостійно обрала проходження огляду в медичному закладі, що виключає будь-які сумніви щодо примусовості чи порушення процедури направлення.
Висновок медичного огляду є спеціальним документом, складеним уповноваженою особою — лікарем-наркологом, який наділений відповідними професійними знаннями та повноваженнями. Такий документ має підвищену доказову силу порівняно з іншими доказами, оскільки відображає результати медичного дослідження стану особи.
Твердження про те, що особа не бачила показників приладу «Drager», не впливають на допустимість доказу, оскільки закон не ставить дійсність результатів огляду в залежність від суб`єктивного сприйняття особи, яка проходить огляд. Вирішальним є належне оформлення результатів огляду, що у даному випадку підтверджується письмовим висновком.
Аргументи про відсутність відеофіксації показників приладу також не приймаються судом, оскільки чинне законодавство не містить вимоги щодо обов`язкової відеофіксації саме цифрових показників при проведенні огляду в медичному закладі. Відеозапис є допоміжним доказом, який не замінює та не нівелює значення офіційного медичного документа.
Посилання захисту на можливу підміну результатів огляду є припущеннями, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, як цього вимагає ст. 251 КУпАП. Суд не може ґрунтувати свої висновки на гіпотетичних твердженнях.
Щодо доводів про провокацію з боку працівників поліції, суд зазначає, що з досліджених відеозаписів не вбачається ознак незаконного впливу, примушування чи введення особи в оману. Сам по собі емоційний або оціночний вислів працівника поліції не свідчить про фальсифікацію доказів і не спростовує об`єктивні дані, отримані у встановленому законом порядку.
Довідка про стан здоров`я особи не є доказом відсутності стану алкогольного сп`яніння, оскільки не містить відомостей про фактичний стан особи на момент вчинення правопорушення.
Оцінюючи докази, суд виходить із критерію їх достатності та взаємного зв`язку. Висновок медичного огляду узгоджується з відеозаписами та показаннями свідків, що виключає можливість випадкової помилки або спотворення даних.
Стандарт доказування у справах про адміністративні правопорушення не вимагає абсолютної беззаперечності кожного окремого доказу, а передбачає встановлення обставин справи на підставі їх сукупності, яка не залишає розумних сумнівів щодо винності особи.
Суд також враховує практику Європейський суд з прав людини, відповідно до якої принцип справедливого судового розгляду передбачає оцінку доказів у їх сукупності та не виключає використання різних видів доказів, якщо вони отримані законним шляхом і забезпечують баланс між правами сторін.
Таким чином, доводи сторони захисту спрямовані на переоцінку доказів та ґрунтуються переважно на припущеннях, тоді як матеріали справи містять достатні, належні та допустимі докази вини особи.
Підстав для закриття провадження, передбачених ст. 247 КУпАП, судом не встановлено.
За таких обставин суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена повністю, а тому він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.
З огляду на вищевикладене та зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_1 вчинив грубе порушення ПДР України, внаслідок якого могли настати тяжкі наслідки, своїми діями наражав на небезпеку себе та інших громадян, ігноруючи загальноприйнятими нормами поведінки та співжиття в суспільстві, легковажно дозволив собі керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, суд вважає за доцільне, з метою недопущення повторного вчинення ОСОБА_1 грубих правопорушень в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час вчинення правопорушення складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Крім того, з ОСОБА_1 на підставі ч.1 ст.40-1 КУпАП підлягає стягненню судовий збір у розмірі 665,60 грн. на користь держави.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 21, 40-1, ч.1 ст.130, ст.ст. 221, 276, 279, 283 -284 КУпАП, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 665,60 гривень.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя: