РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2026 року 	м. Рівне	№460/6332/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Військової частини НОМЕР_1 	
 	про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) “Про результати службового розслідування” від 29.12.2025 №813-ОД в частині, що стосується ОСОБА_1 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуваний наказ про притягнення його до дисциплінарної та матеріальної відповідальності є протиправним, оскільки, на його переконання, відповідачем не доведено належним чином наявність у його діях складу дисциплінарного проступку, причинно-наслідкового зв`язку між його діями та наслідками у вигляді безпідставного нарахування та виплати додаткової винагороди військовослужбовцям, а також безпідставно покладено на нього відповідальність за дії інших посадових осіб. Крім того, позивач зазначає про неповноту та необ`єктивність проведеного службового розслідування, ставить під сумнів правильність висновків щодо порушення ним вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, Порядку №260 та Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 №40, у зв`язку з чим просить суд визнати оскаржуваний наказ протиправним та скасувати його.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 14.04.2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу залишено без руху.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 30.04.2026 року відкрито спрощене провадження по справі без виклику сторін.
Відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, зазначено, що за результатами проведеного службового розслідування було повно, всебічно та об`єктивно встановлено обставини допущених порушень, а також конкретну роль та ступінь вини позивача у їх вчиненні. Відповідач звернув увагу суду на те, що позивач, перебуваючи на посаді начальника штабу — заступника командира військової частини НОМЕР_2 , неналежним чином виконав покладені на нього службові обов`язки, визначені вимогами статей 11, 16, 68, 69 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, Порядку №260 та Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 №40, що виразилося у неналежному контролі за станом особового складу, безпідставному внутрішньому погодженні наказу про виплату додаткової винагороди за відсутності передбачених законом підстав, унаслідок чого окремим військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 було неправомірно нараховано та виплачено грошове забезпечення та додаткову винагороду на загальну суму 368 557,03 грн, а державі завдано шкоду у розмірі 32 833,34 грн, яка перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із діями позивача. Крім того, представник відповідача не погодився із доводами позивача щодо неповноти та необ`єктивності службового розслідування, зазначивши, що під час його проведення були зібрані та досліджені усі необхідні документи, встановлено всі обставини вчинення порушення, причини та умови, які йому сприяли, а також надано належну правову оцінку діям кожної причетної посадової особи. Відтак, на думку відповідача, оскаржуваний наказ прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством України, а тому підстави для його скасування відсутні.
Позивач надав до суду відповідь на відзив, згідно змісту якої наголошує, що факт погодження ним проєкту документу не свідчить про прийняття рішення та не створює юридичних наслідків без остаточного волевиявлення уповноваженої посадової особи шляхом підписання відповідного наказу. Просить позов задовольнити.
Відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив, згідно змісту якого просив у позові відмовити з мотивів безпідставності та необґрунтованості позовних вимог.
Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.
Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №111 від 20.04.2024 майора ОСОБА_1 призначено на посаду начальника штабу — першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 з 20.04.2024. Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №182 від 13.06.2025 майора ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 . Відтак судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника штабу — першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 у період з 20.04.2024 по 13.06.2025.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для призначення службового розслідування стала доповідна записка начальника групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 (вхідний №1488/6652-в від 10.10.2025). На підставі зазначеної доповідної командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №864-АГД від 29.12.2025 «Про призначення службового розслідування» стосовно начальника командного пункту — заступника начальника штабу з бойового управління командного пункту штабу військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 (на момент вчинення спірних подій — начальника штабу — заступника командира розформованої військової частини НОМЕР_2 ), начальника медичного пункту НОМЕР_3 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 та командира 11 стрілецької роти НОМЕР_3 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_4 , які на момент вчинення відповідних дій проходили службу у військовій частині НОМЕР_2 .
Зазначене службове розслідування було призначено за фактом можливого безпідставного нарахування та виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди окремим військовослужбовцям розформованої військової частини НОМЕР_2 , а саме: солдату ОСОБА_5 , солдату ОСОБА_6 , солдату ОСОБА_7 , старшому сержанту ОСОБА_8 , солдату ОСОБА_9 та сержанту ОСОБА_10 , на загальну суму близько 368 000 гривень, з метою встановлення причин та умов, які сприяли порушенню військової дисципліни, факту неналежного виконання службових обов`язків, а також ступеня вини посадових осіб, дії або бездіяльність яких могли спричинити вказані порушення.
Судом встановлено, що службове розслідування завершено наказом командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності №813-ОД від 29.12.2025. За результатами аналізу матеріалів службового розслідування відповідачем встановлено, що окремими колишніми військовими посадовими особами військової частини НОМЕР_2 , яку було розформовано 30.07.2025, а саме начальником штабу — заступником командира військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_1 , начальниками групи персоналу старшими лейтенантами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , тимчасово виконуючим обов`язки командира 2 стрілецької роти старшим лейтенантом ОСОБА_4 , командиром роти вогневої підтримки капітаном ОСОБА_13 та начальником фінансово-економічної служби старшим лейтенантом ОСОБА_14 допущено порушення, внаслідок яких п`ятьом військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 неправомірно нараховано та виплачено грошове забезпечення і додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України №260, на загальну суму 368 557,03 грн.
Крім того, матеріалами службового розслідування встановлено, що підполковник ОСОБА_1 , обіймаючи посаду начальника штабу — заступника командира військової частини НОМЕР_2 , всупереч вимогам статей 11, 16, 68, 69 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 та 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, положенням постанови Кабінету Міністрів України №168, Порядку №260 та вимогам Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 №40, здійснив внутрішнє погодження наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 05.09.2024 №261 «Про виплату додаткової винагороди» за відсутності передбачених законом підстав для такої виплати, що, за висновком службового розслідування, призвело до безпідставного нарахування та виплати додаткової винагороди старшому сержанту ОСОБА_8 за серпень 2024 року у розмірі 98 500 грн, із яких сума шкоди, визначена як така, що спричинена діями підполковника ОСОБА_1 , становить 32 833,34 грн згідно із довідкою про вартісну оцінку завданої шкоди.
Поряд із тим, за результатами службового розслідування відповідач дійшов висновку, що дії підполковника ОСОБА_1 перебувають у причинному зв`язку із виявленими порушеннями та є наслідком неналежного виконання ним своїх службових обов`язків, недотримання вимог військових статутів та недостатнього контролю під час виконання повноважень за займаною посадою. Вина позивача, за висновками службового розслідування, виражена у формі недбалого ставлення до виконання службових обов`язків військової служби.
Відповідачем за результатами проведеного службового розслідування встановлено, що своїми діями підполковник ОСОБА_1 порушив вимоги статей 11 та 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, які зобов`язують військовослужбовців свято і непорушно додержуватися Конституції України, законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованими, знати та виконувати службові обов`язки, а також належним чином виконувати завдання, доручені за відповідною військовою посадою.
Також на переконання відповідача позивачем не виконувалися покладені на нього обов`язки, визначені зокрема статутами Збройних Сил України, а також відповідними положеннями, інструкціями, а саме:
-частиною 1 статті 68 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої начальник штабу окремого батальйону в мирний і воєнний час відповідає зокрема: за організацію та підтримання керування підрозділами; виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу штабу та безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів;
-абзаців 2, 3 статті 69 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до яких начальник штабу окремого батальйону зобов`язаний зокрема: організовувати роботу штабу й щоденно керувати нею; узгоджувати роботу заступників командира бригади (полку, окремого батальйону), начальників родів військ і служб; знати про справжній стан справ у підрозділах бригади (полку, окремого батальйону), а також про хід виконання поставлених перед ними завдань;
-статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до якої військова дисципліна - бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України;
-абзаців 1, 2, 6 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до яких військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; виявляти повагу до командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
-статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до якої, право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності;
-абзацу 2 пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", відповідно до якого військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), членам груп протиповітряної оборони, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;
-абзацу 2 пункту 15 розділу XXXІV "Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану" Порядку № 260, згідно якому до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника); Підпункту 2.7.20.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 № 40, відповідно до якого погодження може здійснюватися як у військовій частині (установі) посадовими особами, які відповідно до їх компетенції вирішують питання, порушені в проєкті документа (внутрішнє погодження), так і за її межами іншими заінтересованими установами (зовнішнє погодження). Внутрішнє погодження проєктів документів, що розробляються на виконання завдань, визначених у розпорядчих документах та дорученнях вищих органів військового управління, проводиться не пізніше ніж у дводенний строк після завершення їх розроблення безпосереднім виконавцем. Проєкти таких документів розглядаються командиром (керівником) військової частин (установи) невідкладно. Посадова особа, якій подано документ на погодження, проводить його погодження лише в межах своїх повноважень, без внесення коригувань до змісту документа;
-підпункту 2.7.20.2 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 № 40, відповідно до якого погоджувач протягом строків, визначених автором проєкту, повинен ознайомитись із змістом проєкту, завізувати проєкт документа (у разі згоди із запропонованою редакцією тексту документа) або внести зауваження та пропозиції до нього. Зауваження та пропозиції до проєкту документа, що мають узагальнений (концептуальний) характер, можуть викладатися в окремому коментарі, який вноситься до реєстраційно-моніторингової картки. Зауваження і пропозиції щодо невідповідності нормативно-правовим актам мають вноситися із зазначенням конкретних неузгодженостей із посиланням на відповідну структурну одиницю норми права тощо, або має надаватися відповідний варіант редакції тексту. Погоджувач візує проєкт документа лише у разі відсутності в нього жодних зауважень;
-підпункту 2.7.20.4 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 № 40, відповідно до якого перелік посадових осіб, які повинні завізувати проєкт документа, що доповідається на підпис командуванню (керівництву), визначає командир (керівник) підрозділу військової частини (установи), що його розробляє, спільно з відповідними працівниками уповноважених підрозділів (посадових осіб) служби діловодства військової частини (установи) на підставі вимог законодавства, нормативно-правових актів, відповідно до повноважень. Перелік посадових осіб, які повинні завізувати інші документи, визначає виконавець, який створює документ, виходячи з його змісту. За зміст документа, який візується кількома особами, такі особи відповідають згідно з компетенцією;
-підпункту 2.8.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 № 40, відповідно до якого проєкти наказів (директив, розпоряджень) мають відповідати Конституції України, законам України, постановам Верховної Ради України, указам та розпорядженням Президента України, постановам та розпорядженням Кабінету Міністрів України, а також раніше виданим розпорядчим документам та дорученням органів військового управління вищого рівня.
Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення позивачем, на переконання відповідача є особиста безвідповідальність та недисциплінованість колишнього начальника штабу – заступника командира розформованої військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 , а також порушенням даним військовослужбовцем вимог Статутів та керівних документів Збройних Сил України, наказів та розпоряджень командирів всіх рівнів.
З наказом командира військової частини НОМЕР_1 позивач не згодний, вважає його протиправним та незаконним, та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок № 608).
Згідно з абз. 4 пункту 2 розділу I Порядку № 608 службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку № 608 встановлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Пунктами 13, 14 розділу ІІІ Порядку № 608 передбачено, що службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців. До строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування.
Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Як вбачається з пункту 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Відповідно до пункту 3 розділу V Порядку № 608, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Згідно пунктів 1-3 розділу VIII Порядку № 608 у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати: наявність шкоди; протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду. До матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.
Одночасно, суд вважає за доцільне зазначити, що проведення службового розслідування не є обов`язковою передумовою для притягнення військовослужбовця навіть до дисциплінарної відповідальності. Призначення службового розслідування є правом, а не обов`язком особи, яка ухвалює рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Вказана позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 13.06.2024 по справі №420/9472/23.
Відповідно до частини другої статті 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV (далі - Статут), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 9 Статуту визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, такі обов`язки:
свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Згідно статі 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Статтею 14 Статуту визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
В силу статті 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідальність військовослужбовців закріплюється статтями 26, 27 Статуту, відповідно до яких, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Статтею 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Згідно частин першої, четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення (стаття 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160-IX).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Частинами першою та другою статті 3 Закону № 160-IX встановлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Згідно статті 5 Закону № 160-IX особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність. Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Закону № 160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Статтею 8 Закону № 160-IX визначено, що посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів. У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника). Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць. Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань. За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності. Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності.
Оцінюючи доводи сторін та досліджені у справі докази в їх сукупності, суд виходить із того, що оскаржувані рішення про притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності прийняті відповідачем за наслідками проведення службового розслідування, здійсненого відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» та Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №608.
Суд зазначає, що відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка пов`язана із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а тому передбачає підвищений рівень дисципліни, відповідальності та безумовного виконання військовослужбовцями покладених на них службових обов`язків.
Відповідно до абзаців 2, 3, 5 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованими, ініціативними, постійно вдосконалювати свої професійні знання та належним чином виконувати вимоги статутів Збройних Сил України. Згідно зі статтею 16 вказаного Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Положеннями статті 1, абзаців 1, 2, 6 статті 4 та статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця неухильно додержуватися встановленого порядку та сумлінно виконувати накази і розпорядження командирів (начальників), а за порушення військової дисципліни військовослужбовець несе дисциплінарну відповідальність.
Судом встановлено, що за результатами проведеного службового розслідування відповідачем було достеменно встановлено конкретні дії та бездіяльність позивача, щодо неналежного виконання покладених на нього службових обов`язків, а саме стосовно своєчасного надання до групи персоналу військової частини НОМЕР_2 відомостей про стан хворих військовослужбовців, періоди їх перебування у закладах охорони здоров`я, а також інформації щодо особового складу, який проходив лікування та військово-лікарські комісії за межами військової частини.
Саме неналежне виконання позивачем зазначених службових обов`язків, як встановлено матеріалами службового розслідування, стало однією із причин несвоєчасного виявлення фактів самовільного залишення військової частини військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 , зокрема старшим сержантом ОСОБА_8 , сержантом ОСОБА_10 , солдатом ОСОБА_5 та солдатом ОСОБА_9 , що у свою чергу спричинило безпідставне нарахування та виплату зазначеним особам грошового забезпечення та додаткової винагороди.
За наслідками проведеного службового розслідування відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог абзаців 2, 3, 5 статті 11, статті 16, абзацу 9 статті 87№ Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, а також статті 1, абзаців 1, 2, 6 статті 4, статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV. Враховуючи характер вчиненого дисциплінарного проступку, відповідно до пункту «б» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, до начальника медичного пункту 4 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 майора медичної служби ОСОБА_3 було застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани.
Суд звертає увагу, що позивач у змісті позовної заяви не заперечує самого факту безпідставного нарахування та виплати додаткової винагороди зазначеним військовослужбовцям, не спростовує факт перебування таких військовослужбовців поза межами військової частини та не надає доказів правомірності здійснення відповідних виплат. Фактично доводи позовної заяви зводяться до незгоди позивача із покладенням на нього відповідальності за виявлені порушення та із видом застосованого дисциплінарного стягнення, оскільки він не визнає своєї вини у неналежному виконанні службових обов`язків.
Разом із тим, сама по собі незгода позивача з висновками службового розслідування не спростовує встановлених під час його проведення обставин. Судом встановлено, що службове розслідування проведено відповідачем повно, всебічно та об`єктивно, із дотриманням вимог Порядку №608, при цьому під час його проведення були досліджені всі обставини події, встановлено коло причетних осіб, характер допущених порушень, конкретні дії та бездіяльність кожної службової особи, причинний зв`язок між такими діями та наслідками, що настали, а також ступінь вини кожної особи. Висновки службового розслідування підтверджуються належними письмовими доказами, які були долучені до матеріалів службового розслідування та досліджені судом.
Поряд із тим, суд критично оцінює доводи позивача про те, що сам факт погодження ним проєкту документа не свідчить про прийняття остаточного рішення та не створює юридичних наслідків без подальшого підписання відповідного наказу уповноваженою посадовою особою, оскільки такі твердження не враховують обсягу службових повноважень та покладених на нього обов`язків як військової службової особи.
Так, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 №40, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють порядок підготовки, погодження та видання службових документів, посадова особа, яка здійснює погодження проєкту документа, зобов`язана перевірити його відповідність вимогам законодавства, достовірність викладених у ньому відомостей, наявність фактичних та правових підстав для прийняття відповідного рішення, а також надати об`єктивну оцінку інформації, що міститься у документі.
Отже, хоча остаточне рішення щодо видання наказу та виникнення відповідних правових наслідків приймається уповноваженим командиром шляхом його підписання, сам факт погодження проєкту документа не є виключно формальною процедурною дією, а свідчить про підтвердження посадовою особою правильності, законності та обґрунтованості викладених у ньому відомостей у межах покладених на неї службових повноважень.
Матеріалами службового розслідування встановлено, що позивач, здійснюючи погодження відповідного документа, не забезпечив належної перевірки відомостей, які стали підставою для подальшого прийняття рішення уповноваженою особою, чим допустив неналежне виконання своїх службових обов`язків. При цьому факт того, що остаточне волевиявлення щодо видання наказу було здійснено іншою посадовою особою, не виключає наявності в діях позивача порушень службової дисципліни та не звільняє його від відповідальності за неналежне виконання обов`язків під час підготовки та погодження відповідного документа.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що відповідачем належним чином доведено факт неналежного виконання позивачем службових обов`язків, наявність у його діях складу дисциплінарного проступку, причинно-наслідковий зв`язок між допущеною бездіяльністю та негативними наслідками у вигляді несвоєчасного виявлення самовільного залишення військової частини окремими військовослужбовцями та подальшого здійснення їм безпідставних виплат. Отже, оскаржуване рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності прийняте відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством України, а підстави для його скасування відсутні.
Враховуючи встановлену судом відсутність протиправності у діях та рішеннях відповідача, а також те, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у розумінні статей 72– 77 Кодексу адміністративного судочинства України, які б свідчили про самостійну протиправність спірного наказу в контексті процедури його прийняття, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наслідками розгляду і вирішення даного спору, з огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що дії відповідача вчиненні в порядку та у спосіб, що визначені чинним законодавством, в межах наданих йому повноважень, обґрунтовано і правомірно. В той час як порушення прав позивача, про захист яких він просила в судовому порядку, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.
За наведеного, у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.
Правові підстави для застосування ст.139 КАС України відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) “Про результати службового розслідування” від 29.12.2025 №813-ОД в частині, що стосується ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 16 червня 2025 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 ) 

Суддя       Н.В. Друзенко