ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 травня 2026 року 
м. Київ 
справа № 464/2379/23
провадження № 61-3946св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Ігнатенка В. М., 
суддів: Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2023 року у складі судді Дулебка Н. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,
у справі за позовом керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Міністерство юстиції України, Пустомитівська міська рада Львівського району Львівської області, про скасування державної реєстрації права власності,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2023 року керівник Франківської оружної прокуратури міста Львова Львівської області в інтересах держави звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство юстиції України, Пустомитівська міська рада Львівського району Львівської області, про скасування державної реєстрації права власності.
Позов обґрунтований тим, що Франківською окружною прокуратурою міста Львова здійснюється нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у кримінальному провадженні від 04 грудня 2019 року 
№ 42019141040000056 за фактом підроблення офіційних документів, які видаються чи посвідчуються особою, що має право видавати чи посвідчувати такі документи, і які надають право або звільняють від обов`язків, на підставі яких внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з попередньою правовою кваліфікацією за частиною другою статті 364 КК України. 
За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25 серпня 2021 року № 47485588, державним реєстратором Пустомитівської міської ради Львівської області Мудраком Є. М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25 серпня 2021 року № 59997301, на підставі якого проведено реєстрацію змін до розділу щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлових будівель та споруд за адресою: 
АДРЕСА_1 (реєстраційний номер: 772523646101), шляхом збільшення їх загальної площі з 2 715,0 кв. м на 3 043,2 кв. м (номер запису про право власності: 26455107). Реєстрація змін до розділу щодо об`єкта нерухомого майна здійснена на підставі поданої заявником довідки обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 11 серпня 2021 року № 1005. 
За наслідками опрацювання матеріалів реєстраційної справи № 2772523646101 та поданих заявником документів, зроблено висновок, що державним реєстратором Мудраком Є. М. безпідставно здійснено реєстрацію змін до цього розділу щодо об`єкта нерухомого майна, чим порушено вимоги статей 3, 12, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Наведене слугувало підставою для звернення Франківської окружної прокуратури міста Львова з листом до Міністерства юстиції України щодо необхідності здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації, шляхом проведення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно камеральної перевірки державного реєстратора Пустомитівської міської ради Львівської області Мудрака Є. М. щодо реєстраційних дій за об`єктом нерухомого майна з реєстраційним номером: 772523646101. За результатами проведення камеральної перевірки комісією складено акт від 29 червня 
2022 року № 1643/19.1.1/22, яким встановлено, що при проведенні вищевказаних реєстраційних дій державним реєстратором Мудраком Є. М. порушено вимоги пункту 12, абзацу 1 пункту 14, пункту 43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від25 грудня 2012 року № 1127 (далі - Порядок № 1127), пунктів 20-22 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 1141, частини третьої статті 10, статті 18, пункту 1 частини першої статті 23, пункту 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Отже, ефективним способом захисту інтересів держави в суді є скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни речових прав, що призведе до повернення у стан, який існував до відповідної державної реєстрації. 
Виникнення спірних правовідносин обумовлене незгодою позивача  з правомірністю набуття третьою особою права власності на об`єкт нерухомого майна в частині площі нежитлових приміщень, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом про скасування державної реєстрації права власності, яка призвела до зміни речових прав. 
Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 01 березня 
2018 року у справі № 457/171/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів затверджено мирову угоду, укладену між сторонами, відповідно до якої за ОСОБА_1 визнано право власності на низку об`єктів нерухомого майна, зокрема, на нежитлові будівлі та споруди, загальною площею 2 715 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 . 
На підставі зазначеної ухвали суду 30 серпня 2018 року державним реєстратором зареєстровано право приватної власності ОСОБА_1 на вищевказане нерухоме майно. 
Постановою Львівського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року у справі № 457/171/18 ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області 
від 01 березня 2018 року скасовано. 
Отже, державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 , унаслідок якої відбулось збільшення площі нерухомого майна, робить неможливим виконання рішення апеляційного суду, яким скасовано документ, на підставі якого виникло право власності у ОСОБА_1 , та по суті перешкоджає поверненню у власність ОСОБА_3 майна, на яке накладено арешт ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 12 червня 2017 року  у справі № 462/2466/17, який залишається чинним.
З урахуванням викладеного керівник Франківської оружної прокуратури міста Львова Львівської області в інтересах держави просив суд скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 772523646101), проведену на підставі рішення державного реєстратора Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області Мудрака Є. М. від 25 серпня 2021 року № 59997301, що мало наслідком внесення змін щодо площі об`єкта нерухомого майна з 2 715 кв. м 
на 3 043,2 кв. м.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що позивач обрав неефективний спосіб захисту, оскільки суть позовних вимог зводиться до того, що позивач не оскаржує саму державну реєстрацію права власності, не оскаржує рішення державного реєстратора про внесення змін, а оскаржує державну реєстрацію прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни речових прав. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У березні 2024 року заступник керівника Львівської обласної прокуратури засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Сихівського районного суду м. Львова 
від 16 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду 
від 06 лютого 2024 року, витребувано справу із суду першої інстанції.
У червні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2025 рокусправу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів. 
Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2025 року зупинено провадження у справі № 464/2379/23 за позовом керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Міністерство юстиції України, Пустомитівська міська рада Львівського району Львівської області, про скасування державної реєстрації права власності, за касаційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/2546/22.
Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2026 року поновлено провадження у цій справі. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не застосували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 05 червня 2019 року у справі № 392/1829/17, від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, від 31 травня 2021 року у справі № 320/1889/17, від 17 січня 2024 року у справі 
№ 522/3999/23.
При перевірці відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що перед прийняттям рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25 серпня 2021 року № 59997301, за результатами розгляду заяви № 47485588, державним реєстратором Мудраком Є. М. не були сформовані пошуки відомостей у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек та Реєстрі прав власності на нерухоме майно і не встановлено наявність зареєстрованого обтяження - арешту на нерухоме майно, запис № 20905990 у розділі Державного реєстру прав на нерухоме майно № 772523646101, накладеного на підставі ухвали Залізничного районного суду міста Львова від 12 червня 2017 року у справі № 462/2466/17. Отже, державний реєстратор Мудрак Є. М. зобов`язаний був відмовити у проведенні державної реєстрації прав з підстав, визначених пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.
Обраний прокурором спосіб захисту порушеного права є ефективним та забезпечує поновлення порушеного права.
Також заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Вказує, що на цей час немає сталої судової практики суду касаційної інстанції у спірних правовідносинах в аналогічних справах, з урахуванням статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», 
пункту 17 Порядку № 1127, статті 170 КПК України щодо заборони відчуження нерухомого майна, яке перебуває під арештом.
Суд апеляційної інстанції не дослідив поданих прокурором доказів, а саме, інформації з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування права власності ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно площею 2 715 кв. м.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року рішення суду першої інстанції у справі № 380/6186/21 скасовано та задоволено позов Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові. Зобов`язано ОСОБА_1 привести об`єкт будівництва реконструкції нежитлових приміщень, загальною площею 2 715 кв. м, шляхом надбудови до попереднього стану (згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 04 листопада 2015 року та відповідно до договору купівлі-продажу № 524 від 03 червня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 
Пшеничною У. В. та договором про внесення змін до договору купівлі-продажу будівель та споруд №6 26 від 15 червня 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пшеничною У. В.), загальною площею 1 522 кв. м. На цей час вказана постанова оскаржена відповідачами в касаційному порядку. 
Крім того, постановою Львівського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року у справі № 457/171/18 за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури, скасовано ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 01 березня 2018 року про затвердження мирової угоди щодо передачі ОСОБА_1 в рахунок погашення позики ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 спірного житлового приміщення та справу направлено для розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області 
від 12 травня 2020 року у справі № 457/171/18 залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про стягнення коштів. Відповідно, у зв`язку із залишенням вказаного позову без розгляду, на виконання судового рішення, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 08 листопада 2023 року внесено запис про припинення первинного права власності ОСОБА_1 на вказане приміщення, площею 2 715,0 кв. м. Водночас реєстрація при чинному арешті майна у кримінальному провадженні права на незаконно збільшену площу об`єкта нерухомості 
(3 043,2 кв. м) є чинною.
Аргументи інших учасників справи
У липні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вовчак А. В.,на касаційну скаргу, у якому відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що заявник у касаційній скарзі вказує, що 08 листопада 2023 року на виконання ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 12 травня 2020 року у справі № 457/171/18 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про припинення права власності ОСОБА_1 на спірне приміщення. Тому, як позивач в межах цієї справи може заявляти вимоги про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 якщо державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на спірне приміщення вже скасована (припинена). Тобто, позивач просить скасувати цілком законні судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове завідомо незаконне судове рішення про скасування державної реєстрації права власності, державну реєстрацію на яке вже скасовано. В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внаслідок скасованої державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірне приміщення 08 листопада 2023 року, наявні нові (інші) власники. Тому позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1  є неналежними, неефективним та неможливими до задоволення, оскільки останній вже не є власником спірного приміщення. 
В межах цієї справи не могло та не може поставати питання застосування такого способу захисту як скасування державної реєстрації права власності, оскільки дії вчинені відповідачем не мали своїм наслідком набуття, зміну чи припинення речових прав, що є обов`язковою умовою передбаченою частиною третьою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» для застосування такого способу захисту. 
Навіть беручи відомості з інформаційної довідки № 329212831 від 14 квітня 2023 року (яку позивач додає до позовної заяви), а саме сторінка № 1 друга частина аркуша, в якій вказується про зміну загальної площі об`єкта нерухомості - розділ який надає таку інформацію так і називається: «Інформація про зміни об`єкта речових прав». Тобто, змін зазнали не самі речові права відповідача щодо права власності на нерухомість, а відбулося уточнення характеристик об`єкта речових прав - нежитлові будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер: 772523646101). Крім того, сам заявник в касаційній скарзі погоджується з тим, що відбулась саме реєстрація змін до розділу щодо об`єкта нерухомості.
Також оскільки це не була ні первинна державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомості, ні перехід права власності до іншої особи внаслідок чого відбулась би реєстрація нового власника, ні зміна власника іншим чином (чи відомостей про нього), а також розміру його частки, підстав для застосування приписів частини п`ятої статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» немає.
Таким чином, за непроведення перевірки можливої наявності/відсутності обтяження до реєстратора були застосовані відповідні заходи, однак, застосування таких заходів не впливає і не повинно вплинути на факт збільшення загальної площі об`єкта нерухомості внаслідок переобміру та реєстрації відповідних змін характеристик такого об`єкта. Всі наведені обставини та факт анулювання реєстратору доступу до реєстру лише підтверджують обґрунтованість та законність тверджень судів попередніх інстанцій (підкріплені поясненнями кваліфікованого фахівця у цій сфері), що належним та ефективним способом захисту в межах цього спору є саме скасування рішення державного реєстратора.
Таким чином, аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та встановленими обставинами, спрямовані на необхідність переоцінки і доказів і обставин в тому контексті, який, на переконання позивача, свідчить про належність та ефективність обраного ним способу захисту. 
Проте, такі аргументи належним чином перевірені судами першої та апеляційної інстанцій та спростовані під час розгляду справи з урахуванням установлених конкретних обставин та відповідних норм матеріального права, а переоцінка доказів в свою чергу знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої 
статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстав, передбачених пунктом 1, 3, 4 
частини другої статті 389 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги 
з таких підстав.  
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 01 березня 
2018 року у справі № 457/171/18 за позовом ОСОБА_7 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів затверджено мирову угоду, відповідно до якої в рахунок погашення боргових зобов`язань визнано за ОСОБА_1 право власності на ряд об`єктів нерухомого майна, які належали відповідачам на праві власності, зокрема, визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлові будівлі, серед яких будівлі та споруди, загальною площею 2 715 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 14 червня 2017 року щодо будівель та споруд, об`єкт житлової нерухомості за адресою: 
АДРЕСА_1 , який став предметом мирової угоди, затвердженої судом 01 березня 2018 року, внесені відомості про обтяження - арешт нерухомого майна.
Вказаний арешт накладений ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 червня 2017 року № 462/2466/17 в межах кримінального провадження № 4201614104000088, що розпочате відносно    ОСОБА_9 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частинами третьою, четвертою статті 190, статті 356 КК України.
З0 травня 2018 року державним реєстратором Кам`янка-Бузької районної державної адміністрації Львівської області Якимів С. В. прийнято рішення №41429049 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі та споруди, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 772523646101.
Постановою Львівського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року у справі № 457/171/18 апеляційну скаргу прокурора Львівської області задоволено, ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 01 березня 
2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 12 травня 
2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів залишено без розгляду.
25 серпня 2021 року державний реєстратор Пустомитівської міської ради Мудрак Є. М. прийняв рішення № 59997301, яке стало підставою для реєстрації змін до розділу об`єкта нерухомого майна - нежитлових будівель та споруд, 
за адресою: АДРЕСА_1 .
Унаслідок проведеної державним реєстратором Пустомитівської міської ради Мудрак Є. М. реєстраційної дії, внесено зміни до запису про право власності щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 772523646101 в частині збільшення площі нежитлових приміщень, а саме: загальну площу приміщення змінено з 2 715,0 кв. м на 3 043,2 кв. м.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 329212831 від 14 квітня 2023 року встановлено, що будівлі та споруди, об`єкт житлової нерухомості за адресою: 
АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 772523646101, загальною площею 3 043,2 кв. м, належить на праві власності ОСОБА_1 . Підставою для прийняття такого рішення реєстратором стала подана ОСОБА_1 довідка обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 1005 від 11 серпня 2021 року, за змістом якої, при проведенні переобмірів будівлі в цілому по АДРЕСА_1 , загальна площа змінилась з 2 715,0 кв. м на 3 043,2 кв. м.
Відповідно до копії технічного паспорта (замовник: ОСОБА_1 ) на будівлю складу за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого 11 серпня 2021 року обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», відповідно до якого загальна площа будівлі становить З 043,2 кв. м.
Франківська окружна прокуратура міста Львова звернулась до Міністерства юстиції України з листом від 29 грудня 2021 року № 14.51/04-16-8225-21 з приводу здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації шляхом проведення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно камеральної перевірки державного реєстратора Пустомитівської міської ради Львівської області Мудрака Є. М. щодо реєстраційних дій за об`єктом нерухомого майна з реєстраційним номером 772523646101.
За результатами розгляду вказаного листа Міністерством юстиції України складено акт щодо проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області Мудрака Є. М. 
від 29 червня 2022 року та видано наказ №2711/5 від 29 червня 2022 року про анулювання державному реєстратору Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області Мудраку Є. М. доступу до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки при проведенні реєстраційних дій за об`єктом нерухомого майна з реєстраційним номером 772523646101 державним реєстратором Мудраком Є. М. порушено вимоги пункту 12, абзацу 1 пункту 14, пункту 43 Порядку № 1127, пунктів 20-22 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1141, 
частини третьої статті 10, статті 18, пункту 1 частини першої статті 23, пункту 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
У відповідь на лист Франківської окружної прокуратури міста Львова 12 серпня 2022 року № 14.51/04-164855ВИХ-22 щодо надання інформації про вжиті заходи щодо звернення до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області Мудрака Є. М. № 59997301 від 25 серпня 2021 року, Міністерство юстиції України повідомляло про відсутність підстав для звернення до суду з позовом про скасування рішення державного реєстратора, оскільки Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено скасування Міністерством юстиції України реєстраційних дій та/або рішень державних реєстраторів за результатом проведення камеральної перевірки.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша, друга статті 5 ЦПК України).
У частині першій статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі 
№ 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
Отже, якщо особа звернулася до суду за захистом порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, то виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до відповідного порушення, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача
з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Крім того, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними
у пункті 58 постанови від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц та
пункті 23 постанови від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін 
(частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування 
(частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У справі, що переглядається Верховним Судом, апеляційний суд вказав на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав.
Водночас такі висновки апеляційного суду є помилковими, зважаючи на таке.
Право власності на спірне майно порушено безпосередньо реєстрацією права власності ОСОБА_1 на підставі судового рішення, що у подальшому було скасовано постановою Львівського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року у справі № 457/171/18.
Вказану державну реєстрацію здійснено державним реєстратором Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області 
Мудраком Є. М., рішення від 25 серпня 2021 року № 59997301
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.
Згідно із абзацами 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 
(у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» 
пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
За змістом абзацу другого частини третьої статті 26 Закону у чинній редакції в разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, відповідні права припиняються. У разі якщо в Реєстрі, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав.
Крім того, чинний абзац третій частини третьої статті 26 Закону містить вказівку на те, що в разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, відповідні права повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, що здійснюється державним реєстратором. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Реєстрі, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Судове рішення про задоволення позовних вимог про скасування відповідного рішення державного реєстратора є підставою для державної реєстрації відповідного речового права за позивачем тільки за умови, що на час вчинення реєстраційної дії право власності зареєстроване за відповідачем, а не за іншою особою.
Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2025 року у справі № 910/2546/22, до розгляду якої зупинялося провадження у цій справі. 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті411, частиною другою статті414 ЦПК України, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Верховний Суд вважає за необхідне врахувати висновки, викладені після подання касаційної скарги у постанові Великої Палати Верховного Суд 
від 03 вересня 2025 року у справі № 910/2546/22, що узгоджується 
з частиною третьоюстатті 400 ЦПК України.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі  і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог закону не звернув уваги на те, що фактично позивачем обрано належний та ефективний спосіб захисту порушених прав шляхом скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , що виникло на підставі судового рішення, яке у подальшому було скасовано.
Відмовивши у задоволенні позову з підстав обрання неналежного способу захисту, апеляційний суд по суті не розглянув позовні вимоги належним чином, разом з тим позов слід інтерпретувати як спрямований на захист прав власника майна шляхом скасування державної реєстрації відповідного речового права.
Отже, апеляційному суду при новому розгляді справи слід перевірити чи призведе задоволення позову до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майновідповіднихвідомостей про речове право на спірне нерухоме майно, чи відновить це становище, яке існувало до порушення прав власника майна.
Разом з тим Верховний Суд є судом права, а не судом факту, позбавлений можливості самостійно встановлювати обставини справи, не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також досліджувати докази справи, змінюючи їх оцінку відповідно до статті 400 ЦПК України.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів 
(постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 
№ 373/2054/16-ц).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
На стадії касаційного розгляду справи суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, та переоцінювати докази у справі з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені 
пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Враховуючи наведене ухвалене апеляційним судом рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Щодо судових витрат
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, то розподіл судових витратВерховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури задовольнити частково.
Постанову Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Ігнатенко

Судді С. О. Карпенко

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська