ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6528/26 Справа № 212/949/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Акуленка В.В., Остапенко В.О.

сторони:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 30 березня 2026 року, яке ухвалено суддею Чайкіним І.Б. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 березня 2026 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2026 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 07.02.2018 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладений договір № б/н (референс угоди SAMDNWFC00040586477), що складається з особисто підписаного відповідачем: Паспорту споживчого кредиту та Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. 
07.02.2018, об 11:23 год., відповідач особисто був у відділенні АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та уклав вищевказаний договір і отримав кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 . 
Відповідач підписав та погодив (пунктами 1.1 - 1.5 цієї Заяви) наступні істотні умови кредитування для „Кредитних карток": 1. Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 50 000 грн. (п.1.2. Договору); 2. Тип кредитної карти: Картка «Універсальна»; 3. Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією; 4. Процентна ставка, відсотків річних: 42,0 % - для карт Універсальна Gold; 5. Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п. 1.4. Договору); 6. Розмір мінімального обов`язкового платежу: 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн., щомісячно; у разі прострочення з 31-го дня - 10 % від заборгованості; - у разі прострочення з 181-го дня - 100 % від заборгованості та інші умови.
Вищевказана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських в ПриватБанку від 07.02.2018 підписана відповідачем власноручно на планшеті у відділенні банка. 
На підставі укладеного договору № б/н (референс угоди SAMDNWFC00040586477) від 07.02.2018, ОСОБА_1 отримав платіжні інструменти - кредитні картки, а саме: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 . 
Відповідач користувався кредитним лімітом (максимальний розмір наданого ліміту - 41 000 грн.) відповідно до виписки по рахунку/договору і вчиняв операції, а отже, згідно до Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджено Постановою НБУ № 164 від 29.07.2022, відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком. 
Відповідач припинив здійснювати погашення заборгованості, посилаючись на „спірну" платіжну операцію з переказу кредитних коштів в сумі 36 173,70 грн. (з урахуванням комісії банка 1 053,60 грн.), яка була виконана 24.02.2024 о 13:47 год. по кредитній картці № НОМЕР_3 . 
Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.08.2024 встановлено, що 27.02.2024 року до чергової частини ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_1 , про те, що 24 лютого 2024 року на його мобільний телефон надійшло повідомлення про грошову допомогу з посиланням (номер, з якого надійшло повідомлення, та вищевказане посилання не збереглися), за яким перейшов ОСОБА_1 , після чого з його рахунку НОМЕР_4 , відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», була проведена операція з переказу грошових коштів в розмірі 35120 грн., чим спричинено йому майнову шкоду на вищезазначену суму. 
Службою Безпеки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» встановлено, що компрометація входу під аккаунтом Приват24 клієнта ОСОБА_1 та подальше викрадення коштів, сталося з вини самого клієнта. Клієнт самостійно, з власної волі, перейшов за посиланням на фішинговий сайт Приват24, де під час верифікації вніс власну персональну інформацію, зокрема фінансовий номер телефону НОМЕР_5 , пароль доступу в Приват24, а також через дзвінок банку чи введенням пароля, який надійшов йому на фінансовий номер мобільного телефону підтвердив вхід у Приват24 під власним аккаунтом. Тобто, повідомив стороннім особам інформацію, за допомогою якої вони змогли зайти в його Приват24, де їм стала доступна інформація по карткам клієнта, що дало можливість зловмисникам провести вищезазначену операцію з його карткою. На підставі вищевикладеного, клієнт несе відповідальність за переказ коштів від 24.02.2024 року. Порушень з боку Банка не виявлено, бо наявна провина клієнта. 
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на часткове погашення заборгованості, станом на 15.01.2026, відповідач має заборгованість перед АТ КБ „ПРИВАТБАНК" за договором № б/н (референс угоди SAMDNWFC00040586477) від 07.02.2018 у розмірі 40833,78 грн., яка складається з: 31918,15 грн. - заборгованість за тілом кредита (за наданим кредитом), 8915,63 грн. - заборгованість за відсотками.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором № б/н (референс угоди SAMDNWFC00040586477) від 07.02.2018, що утворилася станом на 15.01.2026, в розмірі 40833,78 грн та судові витрати у розмірі 2662.40 гривень.
Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 30 березня 2026 рокув задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК»просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції проігнорував надані позивачем докази до позовної заяви та обставини, що підтверджені самим ОСОБА_1 у судовому засіданні під час надання суду пояснень з приводу обставин подій 24.02.2024, які прямо свідчать про те, що відповідач своїми діями сприяв у доступі сторонній особі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту/мобільного додатку «Приват24». Так, згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.08.2024 встановлено, що 27.02.2024 року до чергової частини ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_1 про те, що 24 лютого 2024 року на його мобільний телефон надійшло повідомлення про грошову допомогу з посиланням (номер, з якого надійшло повідомлення, та вищевказане посилання не збереглися), за яким перейшов ОСОБА_1 , після чого з його рахунку НОМЕР_4 , відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», була проведена операція з переказу грошових коштів в розмірі 35120 грн., чим спричинено йому майнову шкоду на вищезазначену суму. Подібна ж інформація також міститься в Постанові прокурора Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області про тимчасовий доступ до речей і документів від 28.02.2024 та в ухвалі Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 вересня 2024 року по справі № 483/1168/24 провадження № 1-кс/483/193/2024. Більш того, згідно протоколу судового засідання від 23.03.2026 о 14:19:10 год. ОСОБА_1 , надаючи пояснення суду щодо обставин подій, які передували спірному переказу коштів від 24.02.2024 о 13:47 год., підтвердив, що перейшов за невідомим посиланням, заповнив певні дані зі свого аккаунта Приват24 з метою отримання невідомої грошової допомоги. Таким чином, навіть з цих документів та пояснень самого клієнта можна встановити, що ОСОБА_1 своїми діями з переходу за невідомим гіперпосиланням, яке надійшло йому на фінансовий телефон, сприяв втраті та незаконному використанню невідомими особами його банківського аккаунта Приват24, що надало можливість цим третім особам ініціювати 24.02.2024 операцію з переказу кредитних коштів.
Суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права та не врахував, що відповідачем порушено пункти 2-4 частини 20 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги», пункти 136, 140 розділу VIІ Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 164 від 29 липня 2022 року, якими передбачено, що користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права. Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
Суд першої інстанції не враховував важливу обставину у подібних справах - це час здійснення спірної банківської операції з переказу коштів та час повідомлення відповідачем Банк про виконання цієї неналежної платіжної операції, не застосувавши відповідні норми матеріального права та правову позицію Верховного Суду у подібних справах. Так, оспорювана відповідачем транзакція з переказу коштів вчинена 24.02.2024 о 13:47 год., що підтверджується банківською випискою за карткою/рахунком НОМЕР_6 ( НОМЕР_4 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00040586477 від 07.02.2018 за період 24.02.2024, а повідомлення клієнта ОСОБА_1 про шахрайство до Банку надійшло лише 26.02.2024 о 16:15 год. (підтверджено скріншотом з ПК банка), тобто вже після здійснення переказів коштів.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що  07.02.2018 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладений договір № б/н (референс угоди SAMDNWFC00040586477) від 07.02.2018, що складається з особисто підписаного відповідачем: Паспорту споживчого кредиту та Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 10-26;40- 41).
На підставі вказаного договору від 07.02.2018, ОСОБА_1 було видано наступні картки № НОМЕР_1 строком дії до 01/22 року, № НОМЕР_2 строком дії до 07/23 року, № НОМЕР_3 строком дії до 08/24 року (а.с.33).
Старт карткового рахунку за кредитною картою № НОМЕР_1 відбулося 07.02.2018, встановлення кредитного ліміту 7000 гривень, останній раз збільшення кредитного ліміту відбулося 24.07.2023 року 41 000 гривень (а.с. 32).
24.02.2024 о 13.47 годині з рахунку НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_1 , відбувся переказ на картку НОМЕР_7 в терміналі самообслуговування за адресою м. Очаків вул. Першотравнева, буд.9, гастроном «Овочева Лавка» в сумі 32 120.10 гривень (а.с. 37).
27.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до ВП № 3 КРУП ГУНП В Дніпропетровській області із заявою в якій зазначено, що 24.02.2024 йому з номеру телефону, який не зберігся, надійшло повідомлення про грошову допомогу з посиланням, що не зберіглося, за яким він перейшов, після чого з його рахунку НОМЕР_4 , відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», була проведена операція з переказу грошових коштів в розмірі 35 120.10 гривень, чим спричинено останньому майнову шкоду. Відомості внесені до ЄРДР 28.02.2024 року за № 12024041730000300 за попередньою правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 190 КК України (а.с. 56 зворотн).
Як зазначено в позовні заяві, під час перевірки Службою Безпеки Банка встановлено, що компрометація входу під акаунтом Приват24 клієнта ОСОБА_1 та подальше викрадення коштів, сталося з вини самого клієнта. Клієнт самостійно, з власної волі, перейшов за посиланням на фішинговий сайт Приват24, де під час верифікації вніс власну персональну інформацію, зокрема фінансовий номер телефону НОМЕР_5 , пароль доступу в Приват24, а також через дзвінок банку чи введенням пароля, який надійшов йому на фінансовий номер мобільного телефону підтвердив вхід у Приват24 під власним аккаунтом. Тобто повідомив стороннім особам інформацію, за допомогою якої вони змогли зайти в його Приват24, де їм стала доступна інформація по карткам клієнта, що дало можливість зловмисникам провести вищезазначену операцію з його карткою. На підставі вищевикладеного, клієнт несе відповідальність за переказ коштів від 24.02.2024 року. Порушень з боку Банка не виявлено, бо наявна провина клієнта."
Транзакція з переказу коштів вчинена 24.02.2024 р. о 13:47 год., що підтверджується банківською випискою за карткою/рахунком НОМЕР_6 ( НОМЕР_4 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00040586477 від 07.02.2018 за період 24.02.2024, а повідомлення клієнта/ ОСОБА_1 про шахрайство до Банку надійшло 26.02.2024 року о 16:15 год., коли відповідач у відділенні банку дізнався про це (а.с. 65).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції не прийняв посилання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Дійшов висновку, що позивач не довів того, що відповідач втрачав та/або сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, як і не доведено, що такі дії відповідача носили умисний характер та були направленні на сприяння третім особам у заволодіння коштами банку.
Тому, на думку суду, позивач не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію 24.02.2024 щодо перерахування з його карткового (кредитного) рахунку грошових коштів на загальну суму 32 120,10 грн.
Врахувавши факт звернення ОСОБА_1 до банку про виявлення спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно нього шахрайських дій, дійшов висновку, що у відповідача дійсно була відсутня воля на вчинення такого перерахування. Списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулося не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за такі операції, оскільки, виявивши безпідставне списання грошових коштів, відповідач невідкладно повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів.
З огляду на вказане, що суд дійшов висновку про неправомірність стягнення з відповідача спірного боргу.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Таким чином, підписавши Аанкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 07 лютого 2018 року, пройшовши ідентифікацію клієнта, відповідач ОСОБА_1 уклав з позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором (містить умови, притаманні договору відкриття та обслуговування рахунку та договору кредиту), що підтвердив своїм підписом на анкеті-заяві, узгодивши, зокрема умови кредитування (валюту кредиту, строк та порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитними коштами, вид відповідальності за порушення умов договору), в межах умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Крім того, актуальні умови кредитування були погоджені та особисто підписані сторонами у Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 11.01.2021 та Паспорті споживчого кредиту від 11.01.2021, які пидписано відповідачем ОСОБА_1 та згідно відповідач погодив (пунктами 1.1 - 1.5 цієї Заяви) наступні істотні умови кредитування для „Кредитних карток": 1. Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 50 000 грн. (п.1.2. Договору); 2. Тип кредитної карти: Картка «Універсальна»; 3. Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією; 4. Процентна ставка, відсотків річних: 42,0 % - для карт Універсальна Gold; 5. Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п. 1.4. Договору); 6. Розмір мінімального обов`язкового платежу: 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн., щомісячно; у разі прострочення з 31-го дня - 10 % від заборгованості; - у разі прострочення з 181-го дня - 100 % від заборгованості та інші умови.
Сам факт укладання договору, користування кредитними коштами, зокрема за допомогою кредитних карток, відповідачем не оспорюється і підтверджується, крім підписаної відповідачем анкети-заяви, також випискою по особовому рахунку, відкритому на його ім`я.
Отже, доведеним є той факт, що позивач надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит, шляхом кредитування за допомогою кредитної картки.
Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З наявних с матеріалах справи письмових доказів встановлено, що банк виконав передбачені договором зобов`язання, надавши відповідачу кредит у вигляді ліміту.
Відповідач користувався кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку, відкритому позивачем на його ім`я, вчиняв платіжні операції, тому згідно із Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, що затверджено Постановою Національного Банку України № 705 від 05 листопада 2014 року (далі - Положення № 705), він є власником рахунку, до якого емітовано електронний платіжний засіб (підпункт 3 пункту 4 Розділу I. Загальні положення).
Звертаючись із цим позовом банк просив про стягнення суми заборгованості у розмірі 40 833,78 грн, що складається: із заборгованості за тілом кредиту - 31 918,15 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 8 915,63 грн.
Заперечуючи проти цього позову, відповідач ОСОБА_1 вказував, що саме внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб 24 лютого 2024 року було викрадено кошти з його карткового рахунку  НОМЕР_6 , в сумі 32 120,10 грн, про що він повідомив позивача та правоохоронні органи.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина першастатті 12 ЦПК України).
В постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
У статті 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до п. 56 ч. 1ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» (далі - Закон № 1591-ІХ) платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки.
Держателем платіжного інструменту є фізична особа, яка на законних підставах використовує платіжний інструмент для ініціювання платіжної операції з відповідного рахунку для виконання платіжних операцій або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного платіжного інструменту (п. 7 ч. 1ст. 1 Закону № 1591-ІХ).
Згідно з п.п. 57, 42 ч. 1ст. 1 Закону № 1591-ІХ платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього.
Неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі.
Постановою правління Національного банку України 29 липня 2022 року № 164затверджено Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів (далі Положення), яке встановлює загальні вимоги Національного банку до емісії/еквайрингу платіжних інструментів, що емітуються (уключаючи електронні платіжні засоби, передплачені платіжні інструменти), та здійснення розрахунків з їх використанням.
Відповідно до п. 136 Положення користувач зобов`язаний, зокрема, зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.
Згідно з п. 138 Положення, емітент зобов`язаний: забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення); зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання платіжного інструменту після отримання такого повідомлення; забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про потребу розблокування або заміни (перевипуску) платіжного інструменту тощо.
Пунктом 140 Положення визначено, що користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
Згідно з п. 141 Положення, емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення). Емітент під час видачі платіжного інструменту зобов`язаний поінформувати держателя про можливість або неможливість зміни ПІНу.
Відповідно до п. 146 Положення, власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Колегія суддів зазначає, що наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 686/17744/21, вказано, що встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про втрату фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення при визначені того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Як слідує з матеріалів справи, Служба Безпеки дійшла висновку, що компрометація входу під акаунтом Приват24 клієнта ОСОБА_1 та подальше викрадення коштів, сталося з вини самого клієнта. Клієнт самостійно, з власної волі, перейшов за посиланням на фішинговий сайт Приват24, де під час верифікації вніс власну персональну інформацію, зокрема фінансовий номер телефону НОМЕР_5 , пароль доступу в Приват24, а також через дзвінок банку чи введенням пароля, який надійшов йому на фінансовий номер мобільного телефону підтвердив вхід у Приват24 під власним аккаунтом. Тобто повідомив стороннім особам інформацію, за допомогою якої вони змогли зайти в його Приват24, де їм стала доступна інформація по карткам клієнта, що дало можливість зловмисникам провести вищезазначену операцію з його карткою. На підставі вищевикладеного, клієнт несе відповідальність за переказ коштів від 24.02.2024 року. Порушень з боку Банка не виявлено, бо наявна провина клієнта."
Транзакція з переказу коштів вчинена 24.02.2024 р. о 13:47 год., що підтверджується банківською випискою за карткою/рахунком НОМЕР_6 ( НОМЕР_4 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00040586477 від 07.02.2018 за період 24.02.2024, а повідомлення клієнта/ ОСОБА_1 про шахрайство до Банку надійшло 26.02.2024 року о 16:15 год., коли відповідач у відділенні банку дізнався про це (а.с. 65).
Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.08.2024 встановлено, що 27.02.2024 року до чергової частини ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_1 про те, що 24 лютого 2024 року на його мобільний телефон надійшло повідомлення про грошову допомогу з посиланням (номер, з якого надійшло повідомлення, та вищевказане посилання не збереглися), за яким перейшов ОСОБА_1 , після чого з його рахунку НОМЕР_4 , відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», була проведена операція з переказу грошових коштів в розмірі 35120 грн., чим спричинено йому майнову шкоду на вищезазначену суму. 
Подібна інформація міститься в Постанові прокурора Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області про тимчасовий доступ до речей і документів від 28.02.2024 та в ухвалі Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 вересня 2024 року по справі № 483/1168/24 провадження № 1-кс/483/193/2024. 
Згідно протоколу судового засідання від 23.03.2026, ОСОБА_1 , надаючи пояснення суду першої інстанції щодо обставин подій, які передували спірному переказу коштів від 24.02.2024 о 13:47 год., підтвердив, що перейшов за невідомим посиланням, заповнив певні дані зі свого аккаунта Приват24 з метою отримання невідомої грошової допомоги.
Отже, спірні операції супроводжувались авторизацією (вхід до Приват24 шляхом використання паролю, який клієнт не повинен розголошувати), операції були виконані до моменту звернення відповідача до банку та блокування платіжної картки, проведення спірних платіжних операцій стало можливим, оскільки сам ОСОБА_1 повідомив третім особам індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції: пароль до Приват24, ОТП-коди для підтвердження входу до Приват24.
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що належними та допустимими доказами у справі доведено, що відповідач ОСОБА_1 порушив вимоги, викладені у пунктів 5, 6 Розділу VІ Положення № 705, оскільки саме його дії як користувача банківських послуг призвели до втрати, незаконного використання його ПІНу та іншої конфіденційної інформації, що дало змогу стороннім особам ініціювати спірні платіжні операції.
Наведе дає апеляційному суду підстави вважати, що, з урахуванням положень пункту 9 розділу VI Положення № 705, встановлені у справі обставини виключають покладання на позивача як на надавача платіжних послуг відповідальності за проведення операцій з переказу коштів з рахунку відповідача, які здійснені 24 люттого 2024 року. Тобто саме на відповідача як користувача платіжною системою банку і має бути покладена відповідальність за ці операції, а сума перерахованих за цими операціями коштів обґрунтовано включена позивачем до сум використаного ОСОБА_1 кредитного ліміту.
Отже, суд першої інстанції вказаних доказів та обставин, які ними підтверджені, не врахував та зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту.
З врахуванням наведеного, доводи позивача викладені в апеляційний скарзі є обґрунтованими, оскільки під час розгляду справи встановлено, що саме з вини відповідача та його безвідповідальних дій було знято кошти з банківської карти відповідача, а твердження відповідачв, що він не сприяв втраті інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції і не він не мав волевиявлення на перерахування коштів, а інша особа, шляхом таємного викрадення, не є підтвердженими доказами в матеріалах справи.
Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно положень ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши відповідачу кредит, однак, остання взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, вчасно не вносила платежі за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, внаслідок чого утворилася заборгованість.
Так, старт карткового рахунку за кредитною картою № НОМЕР_1 відбулося 07.02.2018, встановлення кредитного ліміту 7000 гривень, останній раз збільшення кредитного ліміту відбулося 24.07.2023 року 41 000 гривень (а.с. 32).
Матеріали справи містять Розрахунок заявленої позивачем заборгованості (а. с. 45-48) та Виписку за рахунком (а.с. 37-38), якими підтверджено наявність заборгованості за тілом кредиту у розмірі 31 918,15 грн.
Відповідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Позивачем до суду першої інстанції булонадано Заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно яких ОСОБА_2 , на підставі ст. 634 ЦК України, приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно яких процента ставка була визначена на рівні 42% річних для карт Універсальна та 40,8 % річних для карт Універсальна GOLD.
При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року зроблено висновок про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Заяві позичальника домовленості сторін про сплату відсотків після закінчення строку дії договору, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Тоді як у даній справі належними та допустимим доказами підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.
ОСОБА_1 було видано наступні картки № НОМЕР_1 строком дії до 01/22 року, № НОМЕР_2 строком дії до 07/23 року, № НОМЕР_3 строком дії до 08/24 року (а.с.33).
Оскільки строк дії даного кредитного договору закінчується із закінченням строку дії кредитної картки серпень 2024 року, то у банка наявні підстави нараховувати відсотки за користування даним кредитом виключно по серпень 2024 року.
Вимог про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, зокрема прострочення сплати суми кредиту та нарахованих процентів згідно з частиною другої статті 625 ЦК України позивач не заявляв.
Розмір процентів відповідно до умов договору, який підлягає стягненню з відповідача, в межах ктроку кредитування, тобто по 31 серпня 2024 року включно, становить 7 437,18 грн.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1  на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 6 044,16 грн. ((2 662,40 грн + 3 633,60 грн = 6 296 грн; 6 296 грн х 96%), що є пропорційним до задоволених вимог.
Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.
Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 30 березня 2026 року- скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за Кредитним договором № б/н (референс угоди SAMDNWFC00040586477) від 07 лютого 2018року - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за Кредитним договором № б/н (референс угоди SAMDNWFC00040586477) від 07 лютого 2018року, станом на 15 січня 2026 року, у розмірі 39 355 (тридцять дев?ять тисяч триста п?ятдесят п?ять) гривень 33 (тридцять три) копійки, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 31 918 гривень 15 копійок та заборгованості за відсотками у розмірі 7 437 гривень 18 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати у справі у розмірі 6 044 (шість тисяч сорок чотири) гривні 16 (шістнадцять) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 червня2026 року.

Головуючий: 

Судді: