ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" травня 2026 р. справа № 300/590/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі: судді Гомельчука С.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Віта Груп» до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним рішення про коригування митної вартості товарів,-
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Віта Груп» звернулося до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Івано-Франківської митниці про коригування митної вартості товарів № UA 206020/2025/000057/1 від 09.12.2025 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206020/2025/000524.
Позовні вимоги мотивовано тим, що для здійснення митного оформлення товару декларантом подано електронну митну декларацію, в якій митна вартість товару визначена за першим методом, тобто за ціною контракту та у передбаченому законом порядку подано митниці необхідні документи. Однак, Івано-Франківською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA 206020/2025/000057/1 від 09.12.2025 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206020/2025/000524. 
На думку представниці позивача вказані рішення є протиправними, адже декларантом було подано всі документи, визначені ст. 53 МК України. Представниця зазначає, що позивачем було надано митному органу рахунок на оплату транспортних послуг № 1214 від 26.11.2025, який засвідчує витрати позивача на транспортні послуги по доставці контейнера № TXGU5493274, згідно заявки №16М від 22.09.2025 про надання транспортно-експедиторського обслуговування сформованих на підставі договору ТЕО №195 від 30.04.2025 року, укладеного із ТОВ «АРДІ ЛОГІСТІКС» (Експедитор). Відповідно до пункту 2.2.1. даного договору Експедитор (ТОВ «АРДІ ЛОГІСТІКС») має право укладати від свого імені договори та інші угоди з транспортними експедиторськими та іншими організаціями для виконання своїх зобов`язань за договором укладеним з позивачем (ТОВ «НЬЮ ВІТА ГРУП»). У свою чергу Експедитор (ТОВ «АРДІ ЛОГІСТІКС») уклав із третіми особами Договір, зокрема із PE «INTERVID», який виступив перевізником товару позивача згідно наданих митному органу автотранспортної накладної (CMR) №3274 від 05.12.2025. Проте, виконавцем зобов`язань щодо надання транспортно експедиторських послуг позивачу виступало тільки ТОВ «АРДІ ЛОГІСТІКС», а тому здійснення оплат з надання транспортно-експедиторських послуг відбулось лише на користь Експедитора (ТОВ «АРДІ ЛОГІСТИКС») про що свідчать надані митному органу довідки про транспортні витрати №11168-1від 26.11.2025, а також рахунки на оплату транспортних послуг № 1214 від 26.11.2025 сплачені позивачем ТОВ «АРДІ ЛОГІСТИКС». Відтак представниця вважає, що позиція митного органу щодо ненадання позивачем договору між експедитором та виконавцем послуг є необґрунтованою, оскільки транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, що підтверджують митну вартість товару були надані позивачем відповідачу у повному обсягу.
Також звернено увагу, що при створенні платіжного доручення № 122 від 15 вересня 2025 року у полі «Призначення платежу» було допущення механічної помилки, зокрема вказано, що оплата здійснювалась на підставі інвойсу проте на дату оплати інвойс іще не був сформований і оплата здійснювалась на підставі проформи інвойсу. Зауважено, що відомості з інформаційних систем митних органів не можуть слугувати беззаперечним джерелом інформації про митну вартість конкретного товару та бути підставою для здійснення коригування.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністратвиного суду від 23.02.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
Івано-Франківська митниця Державної митної служби України скористалася правом подання відзиву на адміністративний позов, який надійшов 06.03.2026, в якому зазначено, що під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товарів та перевірки документів поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом було встановлено, що надані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Зокрема вказано, що одними з основних документів, що підтверджують вартість товару є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо на умовах поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Відповідно до розділу 5 «Умови оплати» договору купівлі – продажу від 16.07.2025 №01/01-2025 «умови та порядок оплати за поставки товарів визначені в інвойсі до цього договору…». Відповідно до інвойсу від 18.09.2025 №2025-DH03 покупець здійснює оплату за товар на умовах – 30 % передоплати та 70% післяоплата. Для підтвердження ціни, що фактично сплачена за товар, декларантом надано копії платіжної інструкції в іноземній валюті переказів: №122 від 15.09.2025, та №164 від 27.10.2025, які не можуть бути взято до уваги, оскільки згідно із вимогами Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII «Про валюту та валютні операції», Положення про здійснення валютних операцій з валютними цінностями, затвердженого постановою Правління НБУ від 02.01.2019 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затверджена Постановою правління НБУ від 28.07.2008 №216. Таким чином, подані до митного оформлення копії swift переказів (платіжних документів) не підтверджують факт оплати за товар, а свідчать про намір здійснення переказу. 
Також представник звертає увагу, що на копії автотранспортної накладної № 3274 від 05.12.2025 міститься печатка перевізника «PE INTERVID». У свою чергу, рахунок на оплату №1214 від 26.11.2025 про надання транспортно-експедиційних послуг виданий ТОВ «Арді Логістікс ». Так, перевезення може виконуватись експедитором як особисто, так i іншими, залученими експедитором особами перевізниками, договори з якими експедитор може укладати від свого імені. Але декларант не подав до митного оформлення жодних письмових документів, які би підтверджували укладення відповідного договору між ТОВ «Арді Логістікс» та «PE INTERVID». Залучення до відносин договірних сторін щодо поставки товару третьої сторони чи посередника об`єктивно може впливати на ціну товару. 
Крім того вважає, що поданий до митного оформлення висновок Держзовнішінформ від 16.10.2025 №1610 не може бути взятий до уваги, оскільки строк дії висновку вийшов 23.11.2025, цінова інформація щодо вартості ввезеного товару носить інформаційний характер. Представник зауважує, що Інформація, розміщена в ЄАІС Держмитслужби, носить об`єктивний характер і відображає узагальнену інформацію у сфері митної справи, при цьому в ЄАІС «Рівень цін по БД» є можливість переглядати повну назву товару, умови поставки, країну відправлення, а також такі характеристик порівнюваних товарів як вагу, кількість, одиниці виміру оформлених митними органами України митних декларацій. У даному випадку митна вартість визначалась за резервним методом. Так, порядок визначення митної вартості за резервним методом регламентований положеннями статті 64 МК України , відповідно посилання в рішенні на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи відповідає вимогам вказаного нормативного документа. Номер і дата митної декларації в рішенні також вказані. Згідно зі статтею 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 63 цього Кодексу , митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Також представник вважає, що витрати на правничу допомогу є неспівмірними, адже дана категорія справ щодо оскарження рішень митних органів про коригування митної вартості є поширеною, підстави позовних вимог щодо застосування методів визначення митної вартості типовими, у цій категорії справ сформована стала судова практика - відповідно представнику позивача не потрібно було значного часу для проведення правового аналізу, а написання процесуальних документів не вимагало істотного використання техніко-юридичних прийомів. Сама справа не потребувала вивчення великого обсягу фактичних даних, аналізу законодавства та вивчення судової практики.
Ухвалою суду від 13.03.2026 у задоволенні клопотання Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.
Розглянувши надані документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив таке.
Між компанією «YIWU DANNYHOME KITCHEN SUPPLIES Co., LTD» та ТОВ «НЬЮ ВІТА ГРУП» укладено контракт №01/01-2025 від 16.07.2025, відповідно до якого продавець зобов`язується поставляти та передавати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується приймати і оплачувати товар (а.с.61-64).
Пунктом 2.1 Контракту визначено, що вартість товару вказується в Доларах США згідно з інвойсом, який є невід`ємною частиною кожної поставки.
Відповідно до п.2.3 Контракту ціна товару включає витрати на упаковку товару, його маркування, навантаження та кріплення.
Згідно з пунктом 5.3 покупець зобов`язується здійснити 30% передоплату як депозит, 70% після надання копії коносамента (BI).
Відповідно до рахунку фактури №2025-DH03 від 18.09.2025 компанія YIWU DANNYHOME KITCHEN SUPPLIES Co., LTD зобов`язується поставити ТОВ «НЬЮ ВІТА ГРУП» товар на загальну суму 35179,13 дол. США. Умовам оплати визначено: 30% передоплата та 70% залишок після відвантаження (а.с.70-73).
ТОВ «НЬЮ ВІТА ГРУП» здійснено передоплату за поставлений товар, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті від 15.09.2025 №122 у загальній сумі 20864,65 USD відповідно до інвойсів №2025-DH03 та №2025-DH04 від 09.09.2025 (а.с. 65).
Відповідно до платіжної інструкції №164 від 27.10.2025 ТОВ «НЬЮ ВІТА ГРУП» позивачем здійснено оплату за товар у сумі 24308,63 USD, згідно інвойсу №№2025-DH03 від 18.09.2025 (а.с. 66).
З метою здійснення митного оформлення товару 08.12.2025 до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України ТОВ «НЬЮ ВІТА ГРУП» подано електронну митну декларацію (МД) 25UA206020017702U2 (а.с.47-50).
09.12.2025 Івано-Франківською митницею ДМСУ відмовлено у митному оформленні, прийнято рішення №UA206020/2025/000057/1 про коригування митної вартості товару, згідно з яким митна вартість товару була скоригована з 29636,37 USD до 50005,71 USD (а.с.41-43).
Причина відмови та невизнання митної вартості, визначеної декларантом, полягала у тому, що «Митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині другій, третій статті 53 Митного кодексу України (далі- Кодексу). Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 54 Кодексу здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. Відповідно до статті 54 Кодексу контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. При цьому митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Відповідно до частини другої статті 52 Кодексу декларант, який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Декларантом подано не всі документи для підтвердження митної вартості передбачені ч.2 та ч.3 ст.53 Кодексу (ел. відповідь декларанта про відсутність можливості надання запитуваних документів). Відповідно до положення статті VII Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості товару (під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції). Під час контролю правильності визначення митної вартості товару митним органом в поданих документах було встановлено, що декларантом заявлено не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомості щодо ціни що фактично сплачена або підлягає сплаті про митну вартість товарів. 
До митного оформлення подано Довідку про вартість транспортних витрат від 26.11.2025 №11168-1, видана ТОВ «Арді Логістікс» (експедитор). Відповідно до поданої до митного оформлення Автотранспортної накладної (CMR) від 05.12.2025 №3274 виконавцем послуг перевезення виступає перевізник PE «INTERVID». Проте, на підтвердження виконання послуг перевезення (експедитування), укладеного між ТОВ «Нью Віта» (замовник) та ТОВ «Арді Логістікс», в тому числі між ТОВ «Арді Логістікс» та виконавцем послуг з перевезення PE «INTERVID» надано не було. Відсутність вищевказаних документів не дає можливості пересвідчитись в достовірності декларування вартості транспортних витрат, як складової митної вартості. Крім того,: документ про оплату від 15.09.2025 №122 містить посилання на інвойс №2025-DH03 від 09.09.2025, проте до митного оформлення надано інвойс №2025-DH03 від 18.09.2025. Поданий до митного оформлення висновок Держзовнішінформ від 16.10.2025 №1610 не взято до уваги, оскільки строк дії висновку вийшов - 23.11.2025, цінова інформація щодо вартості ввезеного товару носить інформативний характер. 
Таким чином, на вимогу митного органу декларантом не надано додаткових документів: - належних транспортних (перевізних) документів, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, в тому числі, договір на перевезення, договір та транспортне експедирування, - договір заявка на перевезення, - рахунок на оплату транспортних витрат; - висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини. Відповідно до вимог частини 6 статті 54 кодексу митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів , у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу , або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Кодексу.
Підсумовуючі вищевикладене, декларантом: невірно проведено розрахунок митної вартості товару; не подано документи, визначені ч. 2 та ч. 3 статті 53 Кодексу; не забезпечено надання митному органу відповідно до п. 2 ч. 2 статті 52 Кодексу достовірних відомостей про визначення митної вартості товарів, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не був застосований у зв`язку з відсутністю вартості операції з ідентичними товарами, прийнятої митним органом з дотриманням умов, зазначених у статті 59 Кодексу. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не був застосований у зв`язку з відсутністю вартості операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього, та прийнятої митним органом з дотриманням умов, зазначених у статті 60 Кодексу. Метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості не був застосований у зв`язку з відсутністю ціни, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до положень статті 62 Кодексу. Метод визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) не був застосований у зв`язку з відсутністю наданої виробником товарів, що оцінюються, або від його імені інформації про їх вартість з дотриманням умов, зазначених у статті 63 Кодексу. Митна вартість товару визначена із застосуванням методу визначення митної вартості товарів (резервний метод) відповідно до статті 64 Кодексу з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями статті 64 Кодексу, ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Митна вартість товару №1 скоригована з розрахунку – 3,15 дол.США/кг. 
Джерелом інформації слугувала митна декларація від 21.09.2025 №UA408020/2025/34688, відповідно до якої імпортовано товар «Посуд кухонний з фарфору....».Митна вартість товару №3 скоригована з розрахунку - 2,5688 дол.США/шт., (2,7925 дол.США/кг.). Джерелом інформації слугувала митна декларація від 03.12.2025 №UA206020/2025/17435, відповідно до якої імпортовано схожий за описом товар «Посуд столовий або кухонний, із скла:....».Митна вартість товару №4 скоригована з розрахунку – 0,5328 дол.США/шт., (2,3935 дол.США/кг). Джерелом інформації слугувала митна декларація від 03.12.2025 №UA206020/2025/17435, відповідно до якої імпортовано товар «Посуд столовий або кухонний, механічного виготовлення, з опалового скла:....».Інформація, що стосується митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України надано з додержанням вимог конфіденційності інформації, що передбачена статтею 11, частиною 2 статті 56, статті 257 Кодексу. Коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови тощо, митним органом не здійснювались. Проведено процедуру консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товарів. Декларант має право оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня або до суду відповідно до глави 4 Кодексу».
Також, Івано-Франківською митницею винесено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA206020/2025/000524, відповідно до якої декларанту відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з причин зазначених у рішеннях про коригування митної вартості товарів.
Не погоджуючись зі скоригованою митним органом митною вартістю товарів та вважаючи зазначені вище рішення прийняті з порушенням ст. 53, 54, 55 Митного кодексу України, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права шляхом скасування оскаржуваного рішення.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.
Частиною першою статті 49 Митного кодексу України (далі МК України) визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини першої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Згідно з частинами другою-п`ятою статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Як передбачено частинами першою-третьою, шостою та сьомою статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Частинами першою-четвертою статті 57 МК України визначено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Суд зазначає, що обов`язок доведення митної ціни товару покладено на позивача. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК України заборонено.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
У свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Такі висновки відповідають правовій позиції в подібних правовідносинах, які викладені в постановах Верховного Суду від 12.03.2019 №820/8016/15, від 24.01.2019 №820/636/17 та Верховного Суду України від 31.03.2015 в справі №21-127а15.
Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару та надання відповідачу необхідних документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. При цьому, позиція відповідача полягає у тому, що декларантом подано не всі документи, а саме належних транспортних (перевізних) документів, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, в тому числі, договір на перевезення, договір та транспортне експедирування, - договір заявка на перевезення, - рахунок на оплату транспортних витрат; - висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.
У рішенні про коригування митної вартості №UA206020/2025/000057/1 від 09.12.2025 вказано, що документ про оплату від 15.09.2025 №122 містить посилання на інвойс №2025-DH03 від 09.09.2025, проте до митного оформлення надано інвойс №2025-DH03 від 18.09.2025.
Суд зазначає, що в платіжній інструкції від 15.09.2025 №122 містить посилання на інвойс №2025-DH03 від 09.09.2025, проте до митного оформлення надано інвойс №2025-DH03 від 18.09.2025, тобто наявна розбіжність в даті інвойсу (а.с. 65,70-71).
Водночас, надаючи оцінку доводам відповідача про відсутність у позивача належного платіжного документа, аналізуючи подані декларантом на підтвердження заявленої митної вартості документи, суд зазначає, що митний орган повинен перевіряти і брати до уваги лише ті обставини, що стосуються предмета доказування.
У процедурі контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються.
Обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору. Разом з цим вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації.
Так, Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 у справі № 803/1112/17 зазначив, що ненадання позивачем банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури, акта приймання-передачі автомобіля), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.
З урахуванням норм права, що підлягають застосуванню, суд приходить до переконання, що коригування митної вартості імпортованого транспортного засобу відповідачем проведено без врахування документів, що стосуються оціненого товару, які в свою чергу підтверджують вартість товару, містять реквізити, необхідні для ідентифікації.
Варто зауважити, що у відзиві представник відповідача також зазначає, що подані до митного оформлення копії SWIFT перекази (платіжних документів) не підтверджують факт оплати за товар, а свідчать про намір здійснення переказу.
Водночас суд критично оцінює зазначені висновки відповідача, з огляду на таке.
Посилання митниці на норми Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національним банком України від 28.07.2008 №216, не можуть тлумачитись як такі, що нівелюють доказове значення SWIFT-документів, чи платіжних інструкцій, які підтверджуючих реальну оплату товару.
Платіжна документ : SWIFT, який надавався відповідачу складений електронним чином, де відсутні фізичні підписи, однак засвідчені електронним підписом уповноваженої особи та відтиском печатки банку.
За приписами п. 54 ч. 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції.
Відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги», платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції. Зазначена ініціатором у платіжній інструкції інформація має передаватися без змін незалежно від залучення до виконання платіжної операції надавачів платіжних послуг, задіяних як посередники, комерційні агенти, чи використання платіжних систем. Надавач платіжних послуг платника приймає до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію або відмовляє у її прийнятті в порядку, визначеному цим Законом. Платіжна інструкція може бути відкликана в порядку, визначеному цим Законом. Надавач платіжних послуг зобов`язаний забезпечити фіксування в операційно-обліковій системі дати і часу надходження платіжної інструкції, прийняття її до виконання (або відмови в її прийнятті), виконання платіжної інструкції.
За приписами ч. 1.ст. 48 Закону України «Про платіжні послуги», надавачі платіжних послуг зобов`язані забезпечити виконання платіжної операції в повній сумі, зазначеній у платіжній інструкції, якщо інше не визначено цим Законом або договором між надавачем платіжної послуги та користувачем.
Більше того, позивачем надавалися платіжні інструкції в іноземній валюті №122 від 15.09.2025, №164 від 27.10.2025, які підтверджували здійснення SWIFT-переказу у відповідних сумах.
Отже, платіжні інструкції, які містять усі необхідні дані для ідентифікації платіжного документа, а саме дані та банківські реквізити платника та отримувача коштів, відомості про проведену суму оплати за товар, є належним та достатнім документом для ідентифікації платежу та підтверджують факт здійснення оплати.
Таким чином, доводи митниці не спростовують факту оплати товару.
Також в оскаржуваному рішення вказано, що декларантом на підтвердження виконання послуг перевезення (експедирування), укладеного між ТОВ «Нью Віта» (замовник) та ТОВ «Арді Логістікс», в тому числі між ТОВ «Арді Логістікс» та виконавцем послуг з перевезення PE «INTERVID» надано не було.
Судом з`ясовано, що до митного оформлення надано договір транспортно-експедиторського обслуговування №195 від 30.04.2025, укладений між ТОВ «АРДІ ЛОГІСТІК»" з ТОВ «НЬЮ ВІТА ГРУП».
Відповідно до п.1.1. вищезазначеного Договору клієнт доручає, а Експедитор зобов`язується організувати за рахунок Клієнта транспортно-експедиторське обслуговування, перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів по території України і в міжнародному сполученні, а також надання інших транспортно-експедиторських послуг Клієнтові за погодженням Сторін.
Відповідно до п. 2.2.1 Договору експедитор має право укладати від свого імені договори та інші угоди з транспортними, експедиторськими та ін. організаціями для виконання своїх зобов`язань за цим договором.
Згідно з п. 2.2.5 Договору експедитор має право доручити виконання цього договору третій особі.
Суд зазначає, що здійснення перевезення вантажу залученим експедитором перевізником допускається та прямо передбачене нормами діючого законодавства (Закон України «Про транспортно-експедиторську діяльність», частина 1 статті 929, стаття 932 Цивільного кодексу України).
Виконання перевезення може виконуватись експедитором як особисто (у випадку наявності відповідних ресурсів), так і іншими, залученими експедитором особами - перевізниками, договори з якими експедитор може укладати від свого імені.
В свою чергу, як вбачається із обставин справи ТОВ «Арді Логістікс» для виконання цього договору укладав договір перевезення з третіми особами-перевізниками, а саме з PE «INTERVID».
Таким чином, домовленості між ТОВ «Арді Логістікс» та PE «INTERVID» регулюють відносини саме між експедитором та перевізником, а сплачені на користь перевізника гроші є лише часткою транспортних витрат. Самі по собі витрати за цим договором не є складовою митної вартості товару, оскільки це стосується господарських відносин між ТОВ «Арді Логістікс» та PE «INTERVID». Отже умови та виконання чи не виконання умов вищезазначеного договору не мають жодного відношення до ТОВ «НЬЮ ВІТА ГРУП».
Судом також встановлено, що в межах Договору транспортно-експедиторського обслуговування №195 від 30.04.2025 експедитором було виставлено рахунок №1214 від 26.11.2025 та довідку про транспортні витрати №11168-1 від 26.11.2025, які підтверджують витрати, що були понесені Позивачем на доставку Товару до місця його ввозу на територію України.
Положеннями пункту 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу та Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів, відповідно, надані перевізником довідки про транспортно-експедиторські витрати є допустимими доказами розміру таких витрат.
Верховний Суд у постановах від 06.09.2019 у справі № 815/2501/18, від 22.08.2019 у справі №810/2784/18 та від 11.04.2022 у справі № 1.380.2019.006980 послідовно підтримує правовий висновок про те, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідки про транспортні витрати є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Щодо твердження відповідача, що долучений до митного оформлення висновок Держзовнішінформ №1610 від 16.10.2025 не взятий до уваги, оскільки строк дії висновку вийшов 23.11.2025, то суд вказує на те, що вказаний лист не є тим документом, який містить відомості щодо складових ціни товару, а тому жодним чином не впливає на митну вартість товару.
Верховний Суд у постанові від 04.09.2018 в адміністративній справі №818/1186/17 вказав, що у рішенні про коригування митної вартості товарів, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
У рішенні про коригування митної вартості товарів №UA206020/2025/000057/1 від 09.12.2025 зазначено, що при коригуванні митної вартості імпортованого позивачем товару використано відомості з МД №UA408020/2025/34688 від 21.09.2025, №UA206020/2025/17435 від 03.12.2025, за якими здійснено митне оформлення подібного (аналогічного) товару. 
Суд зазначає, що відповідач до суду не надав належних доказів та не довів, що вказаний у МД №UA408020/2025/34688, №UA206020/2025/17435 товар є подібним (аналогічним) імпортованому позивачем та імпортувався в тій ж самій кількості.
При цьому, митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у декларації митної вартості неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.
Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
Суд зазначає, що законодавством визначений чіткий перелік підстав, за наявності яких митний орган вправі витребовувати від декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів. Такими підставами, зокрема є наявність розбіжностей у документах; наявність ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У Постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі №420/1709/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови, на яких повинна здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. У зв`язку з цим розбіжності щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумнів в достовірності задекларованої митної вартості.
Такі висновки Верховного Суду свідчать про те, що коригування митної вартості можливе лише за передбачених законом підстав, а вихід за межі таких підстав свідчить про неправомірність дій митного органу.
Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно із частиною 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач належними та допустимими доказами не довів факт порушення позивачем вимог митного законодавства при визначенні митної вартості товару, відтак оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від № UA206020/2025/000057/1 від 09.12.2025 та картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206020/2025/00524 є протиправними та підлягають скасуванню. Таким чином, даний позов належить до задоволення.
Відповідно частини 2 статті 134 даного Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з пунктом 1 частини 3 зазначеної статті Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 Кодексу).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч.9 ст.139 Кодексу).
При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження надання правової допомоги та понесення позивачем витрат у розмірі 20000 грн надано: ордер на надання правничої (правової) допомоги №1121930 від 09.12.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001697 від 31.01.2020, платіжну інструкцію №19453 від 04.02.2026 на суму 20000 грн, договір про надання правової допомоги №01/12 від 01.12.2025, додаткова угода від 01.12.2025, додаткова угода №2 від 10.12.2025.
Зокрема, додаткова угода №2 до Договору №01/12 від 01.12.2025 містить інформацію про детальний опис виконаної роботи, а саме:
- зустріч, консультація клієнта, вироблення та узгодження правової позиції – 2000грн/год;
- підготовка та подання до Івано-Франківського окружного адміністративного суду позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA206020/2025/000057/1 від 09.12.2025 – 15000 грн;
- участь у судовому засіданні – 2000 грн.
Оцінюючи надані представником позивача документи, суддя зауважує, що такі послуги, як зустріч, консультація, вироблення та узгодження правової позиції, та інші дії необхідні на думку адвоката для досягнення позитивного результату по справі, охоплюються розділом підготовка та написання позовної заяви.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд звертає увагу на те, що дана категорія справ відноситься до справ, що не потребують значного часу на опрацювання нормативно-правових актів, пошуку та вивчення судової практики з аналогічних спорів, до того ж, дана справа розглядалась в письмовому провадженні. Тобто, на переконання суду, підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.
З урахуванням викладеного, зважаючи на правову позицію відповідачів, суд вважає неспівмірним та дещо завищеним розмір оплати послуг адвоката щодо написання позову в сумі 20000 грн, а тому суд виснує про наявність підстав для зменшення вказаної суми до 5000 грн, оскільки такий розмір витрат є цілком обґрунтованим, а також співмірним з виконаними адвокатом роботами (послугами) та їх обсягом. Більше того, суд враховує, що розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 5000 грн. є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг пов`язаних із справою, затраченим ними часом на надання таких послуг та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці ДМСУ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НЬЮ ВІТА ГРУП» слід стягнути судовий збір в сумі 12942,40 грн, сплачений відповідно до квитанцій від 27.01.2026 №19035, від 13.02.2026 №19900. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Івано-Франківської митниці про коригування митної вартості товарів № UA 206020/2025/000057/1 від 09.12.2025 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206020/2025/000524.
Стягнути з Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (код ЄДРПОУ 43971364, вул. Чорновола, 159, м. Івано-Франківськ,76005) за рахунок бюджетних асигнувань, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НЬЮ ВІТА ГРУП» (код ЄДРПОУ 41204597, вул. Миколи Синельникова, буд. 13А, оф.1, м. Чернівці, 58021) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 12942,40 грн (дванадцять тисяч дев`ятсот сорок дві гривні сорок копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн (п`ять тисяч гривень).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Гомельчук С.В.