ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/2209/26

04 червня 2026 року 
Костопільський районний суд Рівненської області
в складі судді ОСОБА_1 
за участі секретаря ОСОБА_2 
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 (дистанційно)
захисника адвоката ОСОБА_5 (дистанційно)
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Костопіль кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62026240030003797 від 28.03.2026, за обвинувальним актом щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь Київської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 409 КК України,

в с т а н о в и в:
У ОСОБА_4 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 06.11.2025, виник протиправний умисел на ухилення від несення обов`язків військової служби, шляхом використання підроблених документів для звільнення з лав Збройних Сил України.
З метою реалізації свого злочинного наміру, будучи достеменно обізнаним про відсутність законних підстав для звільнення з військової служби в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , перебуваючи у селі Мала Любаша Рівненського району Рівненської області, але не пізніше 06.11.2025, придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи завідомо неправдиві офіційні документи - свідоцтво про хворобу із серією №2025-1103-1015-3135-3 від 03.11.2025, видане Національним військово-медичним клінічним центром «Головний військовий клінічний госпіталь» та протокол засідання штатної військово-лікарської комісії №2025-1104-1015-1111-4 від 04.11.2025, який виданий Центральною військово-лікарською комісією Збройних сил України, згідно з якими ОСОБА_4 непридатний до військової служби з переоглядом через 12 місяців.
Надалі солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, перебуваючи за адресою: Рівненська область, Рівненський район, село Мала Любаша, діючи умисно, тобто усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, з метою ухилитися від несення обов`язків військової служби, 06.11.2025 подав командиру 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 рапорт, у якому зазначив завідомо неправдиві відомості про наявність у нього підстав для звільнення із лав Збройних Сил України, передбачених підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме за станом здоров`я - на підставі постанови військово-лікарської комісії НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» від 03.11.2025 (свідоцтво про хворобу №2025-1103-1015-3135-3), затвердженої постановою №2025-1104-1015-1111-4 від 04.11.2025 Центрального BJIK ЗСУ, про непридатність до військової служби з переоглядом через 12 місяців.
До свого рапорту про звільнення солдат ОСОБА_4 долучив завідомо підроблені документи - свідоцтво про хворобу із серією №2025-1103-1015- 3135-3 від 03.11.2025, яка нібито видана Національним військово-медичним клінічним центром «Головний військовий клінічний госпіталь» та протокол засідання штатної військово-лікарської комісії №2025-1104-1015-1111-4 від 04.11.2025, який нібито виданий Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України, згідно з якими ОСОБА_4 непридатний до військової служби з переоглядом через 12 місяців.
06.11.2025 вказаний рапорт із долученими до нього документами прийнятий у військовій частині НОМЕР_1 та зареєстрований за вхідним №1/31721.
Отже, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для ухилення від проходження військової служби шляхом використання підроблених документів, однак з причин, які не залежали від його волі, кримінальне правопорушення не було доведено до кінця.
Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 409 КК України, - закінчений замах на ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом підроблення документів, вчинене в умовах воєнного стану.
Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 за участі його захисника ОСОБА_5 від 27 травня 2026 року, за умовами якої сторони погодилися про повне беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 409 КК України та узгодили покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. 
На підставі ч. 1 ст. 69 КК України сторони узгодили призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК України та призначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 58 КК України сторони узгодили замість позбавлення волі на строк 1 (один) рік призначити ОСОБА_4 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік, із щомісячним відрахуванням із суми грошового забезпечення 10 відсотків в дохід держави.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , підтримавши угоду, повністю та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 409 КК України, у вчиненому розкаявся.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просила затвердити зазначену угоду про визнання винуватості.
Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні вважав за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 , у присутності захисника ОСОБА_5 , оскільки вона відповідає вимогам КПК України та закону про кримінальну відповідальність.
Перевіривши угоду про визнання винуватості та заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, суд дійшов висновку, що укладення зазначеної угоди сторонами є добровільним, вона відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, і підлягає затвердженню.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. 
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 409 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого шкоди завдано лише державним та суспільним інтересам.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. 
Судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна; умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб; відсутні підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним; не встановлено очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за цією угодою, а також відсутні фактичні підстави для невизнання ним винуватості.
При призначенні покарання суд згідно із вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, обставини, які пом`якшують його покарання та відсутність обставини, які обтяжують покарання те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.
Міра покарання, узгоджена сторонами угоди про визнання винуватості, відповідає вимогам закону.
Сторони погоджуються на призначення такого покарання, розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України, ч. 1 ст. 475, п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Суд має право затвердити угоду у підготовчому судовому засіданні.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором і підозрюваним ОСОБА_4 та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 409 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, намір продовжувати проходити військову службу, а також особу винного те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується, суд дійшов висновку, що наявні обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ч. 1 ст. 69 КК України та призначити йому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 409 КК України, у виді одного року позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 КК України, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, суд вважає за можливе замість позбавлення волі на строк 1 (один) рік призначити службове обмеження для військовослужбовця ОСОБА_4 на строк 1 (один) рік із щомісячним відрахуванням із суми грошового забезпечення 10 відсотків в дохід держави.
Застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає скасуванню відповідно до ч. 1 ст. 377 КПК України та його необхідно звільнити з-під варти негайно.
Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна підлягають скасуванню відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України. 
Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати відсутні. 
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України. 
На підставі викладеного та керуючись ст. 368-371, 373, 374, 472, 474, 475 КПК України, -
у х в а л и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 від 27 травня 2026 року.
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 409 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 58 КК України замінити засудженому ОСОБА_4 покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців із відрахуванням із суми його грошового забезпечення 10 (десяти) відсотків в дохід держави строком на 1 (один) рік.
Звільнити ОСОБА_4 з-під варти негайно.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 03 квітня 2026 року до 04 червня 2026 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.
Після набрання вироком законної сили направити його копію командиру військової частини НОМЕР_1 для виконання.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 58 КК України під час відбування покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 08.04.2026 на майно, належне ОСОБА_4 : мобільний телефон «iPhone-13» ІМЕІ1 НОМЕР_2 , ІМЕІ2 НОМЕР_3 , з абонентським номером НОМЕР_4 , мобільний телефон SAMSUNG, НОМЕР_5 , ІМЕІ2 НОМЕР_6 . з абонентським номером НОМЕР_7 , ноутбук MSI Cyborg 15 B13WEKG-1038XUA-TB6134H16GXXDXX та зарядний пристрій до нього після набрання вироком законної сили - скасувати.
Речові докази: мобільний телефон «iPhone-13» ІМЕІ1 НОМЕР_2 , ІМЕІ2 НОМЕР_3 , з абонентським номером НОМЕР_4 , мобільний телефон SAMSUNG, НОМЕР_5 , ІМЕІ2 НОМЕР_6 . з абонентським номером НОМЕР_7 , ноутбук MSI Cyborg 15 B13WEKG-1038XUA-TB6134H16GXXDXX та зарядний пристрій до нього, які передані на зберігання до камери схову речових доказів Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, після набрання вироком законної сили повернути власнику - ОСОБА_4 . 

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Копія вироку може бути отримана в суді учасниками судового провадження.
Обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення. 

Суддя: ОСОБА_1