ф
УХВАЛА

08 червня 2026 року 
м. Київ

справа №240/24897/25
адміністративне провадження № К/990/21798/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шевцової Н.В.,
суддів: Тацій Л.В.,  Стеценка С.Г., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року у справі № 240/24897/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо невиплати нарахованої ОСОБА_1 пенсії з 1 березня 2024 року по 31 березня 2025 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити виплату заборгованості з пенсії ОСОБА_1 за період з 01.03.2024 року по 31.03.2025 року у розмірі 150277,16 гривень.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10.03.2026 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу.
22.04.2026 постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10.03.2026 скасовано та ухвалено постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ - 13559341) щодо не виплати нарахованої ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) пенсії з 1 березня 2024 року по 31 березня 2025 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ -13559341) здійснити виплату заборгованості з пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) за період з 01.03.2024 року по 31.03.2025 року у розмірі 150277,16 гривень.
На зазначену постанову апеляційного суду відповідач подав касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 13.05.2026.
01.06.2026 ухвалою Верховного Суду задоволенні заяви суддів Єресько Л.О., Соколова В.М., Уханенка С.А. про самовідвід.
02.06.2026 розпорядженням в. о.заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 604/0/78-26 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями у зв`язку з постановленням Верховним Судом 01.06.2026 ухвали №К/21798/26 про відведення суддів Єресько Л.О., Соколова В.М., Уханенка С.А.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: Шевцова Н.В. - головуючий суддя, судді: Стеценко С. Г., Тацій Л. В.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення апеляційного перегляду справи. Касаційне оскарження судового рішення допускається лише у визначених законом випадках.
Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.
Пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України передбачено, що для цілей цього Кодексу справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, віднесено до категорії справ незначної складності.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень суд першої інстанції розглянув цю справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Оскаржуючи судове рішення, прийняте у справі незначної складності та розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, відповідач у касаційній скарзі зазначає про наявність підстав, передбачених підпунктами "а", "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких постанова суду апеляційної інстанції підлягає перегляду в касаційному порядку, що є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.
Скаржник зазначає, що ця справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозвстосовчої практики та виключне значення для єдиного підходу формування однакової судової практики в даних категоріях адміністративних справ, а також касаційний розгляд справи сприятиме подальшому припиненню, запобіганню порушенням і дотриманню в майбутньому прав, свобод та інтересів суб`єктів публічного права, що має значний суспільний інтерес.
Разом з тим наведені доводи мають загальний характер, не містять належного обґрунтування наявності питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також не підтверджені доказами існування значної кількості аналогічних спорів чи об`єктивної необхідності формування єдиного підходу до вирішення спірного правового питання.
Ураховуючи характер спірних правовідносин, предмет і категорію спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовчу практику, що склалася з приводу спорів цієї категорії, значну кількість справ з подібними позовними вимогами, відсутність ознак, які роблять цю касаційну скаргу відмінною від інших, не дають підстави вважати, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у правовідносинах.
Колегія суддів також відхиляє твердження скаржника про те, що справа має для нього виняткове значення, оскільки оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Проте, в касаційній скарзі скаржник належних обґрунтувань не наводить.
З огляду на вищевказане, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не містить вагомих аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме щодо цієї конкретної справи й вказували на те, що розгляд такої справи матиме фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також на те, що предмет цього спору стосується питань, які мають виняткове значення.
Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Таким чином відповідач у касаційній скарзі не довів підстав, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції може бути переглянута в касаційному порядку.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За викладених обставин слід відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2026 року у справі № 240/24897/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.
Копію цієї ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу, в порядку, визначеному статтею 251 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді	Н.В. Шевцова Л.В. Тацій   С.Г. Стеценко