ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/2334/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Бонк Т.Б.,
Суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Шатан Т.О.,
представники сторін: не з`явилися,
розглянувши матеріали апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Баушпар» б/н від 11.03.2026 (вх. суду від 12.03.2026 № 01-05/714/26) та б/н від 11.03.2026 (вх. суду від 12.03.2026 №01-05/715/26)
на рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2026 (повне рішення складено 19.02.2026, суддя Мороз Н.В.)
та на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 04.03.2026 ( повне рішення складено 05.03.2026, суддя Матвіїв Р.І.) 
у справі № 914/2334/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Пері Україна», м. Бровари, Київська обл.
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Баушпар», м. Львів
відповідача-2: ОСОБА_1 , м. Львів
про: стягнення 550 489,34 грн,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Пері Україна» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баушпар», ОСОБА_1 про стягнення 550 489,34 грн.
В обґрунтування позову вказав, що відповідач-1 не оплатив за поставлений йому товар за договором поставки від 19.09.2024, а відповідач-2 не виконав свого обов`язку за договором поруки від 15.11.2024, відповідно до якого поручився перед позивачем за невиконання відповідачем-1 своїх обов`язків за договором поставки від 19.09.2024.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.02.2026 у справі № 914/2334/25 позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Баушпар» та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пері Україна» 434 214, 28 грн основного боргу, 75 490, 59 грн пені, 7 568, 73 грн 3% річних та 33 215, 74 грн інфляційних втрат. Здійснено розподіл судових витрат. 
Місцевий господарський суд констатував, що в порушення взятих на себе за договором зобов`язань, відповідачем-1 лише частково здійснено оплату за поставлений товар, чим було порушено право позивача на одержання коштів. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача-1 наявна заборгованість перед позивачем в розмірі 434 214, 28 грн. Водночас суд попередньої інстанції вказав, що з огляду на те, що між відповідачами було укладено договір поруки, за умовами якого відповідач-2 поручився перед позивачем за виконання відповідачем-1 у повному обсязі своїх обов`язків за договором поставки, то відповідачі відповідають перед позивачем як солідарні боржники.
При цьому, суд першої інстанції наголосив, що нарахування інфляційних страт та 3% річних не свідчать про збільшення обсягу зобов`язання боржника в розумінні ст.559 ЦК України, оскільки ці суми виникають не внаслідок зміни умов договору, а як правовий наслідок неналежного виконання грошового зобов`язання, передбаченого договором.
Крім цього, позивач подав суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій просив стягнути з кожного відповідача по 17 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 04.03.2026 у справі №914/2334/25 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Пері Україна» про ухвалення додаткового рішення у справі № 914/2334/25 задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Баушпар» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пері Україна» 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пері Україна» 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні заяви в частині стягнення 5 000,00 грн - відмовлено.
Місцевий господарський суд зазначив, що враховуючи тривалий розгляд справи, забезпечуючи розумний баланс інтересів сторін та обсяг виконаних адвокатом робіт, заява позивача підлягає частковому задоволенню, а понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню відповідачами по 15 000,00 грн з кожного.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Баушпар» звернулось до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2026 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 04.03.2026 у справі № 914/2334/25 скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Скаржник стверджує, що місцевий господарський суд не врахував, що заявлений позивачем розмір пені становить п`яту частину основної суми заборгованості, що є неспівмірним, оскільки наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.
Апелянт також вказує, що передбачене ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних та інфляційних втрат свідчать про збільшення грошових вимог кредитора. Однак, поручитель ОСОБА_1 не поручався за такі збільшені грошові вимоги кредитора на підставі Договору поруки або Договору поставки товару.
Щодо підстав для скасування додаткового рішення то скаржник зазначає, що додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі, тому у разі оскарження додаткового рішення, яким, зокрема, вирішено питання про судові витрати, результат такого оскарження залежить від результату вирішення судом спору по суті пред`явленого позову.
Крім того апелянт зазначає, що сума витрат є неспівмірною зі складністю справи та фактично наданим обсягом послуг та відповідно часом, витраченим на підготовку документів по суті спору.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Баушпар» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2026 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 04.03.2026 у справі № 914/2334/25 залишити без змін.
Позивач вказує, що розмір нарахованої пені, інфляційних втрат та 3 % річних не є значним по відношенню до суми боргу. Також позивач вважає, що інфляційні втрати та три відсотки річних не підлягають зменшенню, адже такі нарахування є способом захисту майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати ТОВ «Пері Україна».
Також позивач звертає увагу, що відповідно до умов договору поруки відповідач-2 поручився перед позивачем за виконання відповідачем-1 у повному обсязі своїх обов`язків за договором поставки від 19.09.2024. 

ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2026 справу № 914/2334/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною Товариства з обмеженою відповідальністю «Баушпар» б/н від 11.03.2026 (вх. суду від 12.03.2026 № 01-05/714/26) на рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2026 у справі № 914/2334/25; витребувано матеріали справи з місцевого господарського суду.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Баушпар» б/н від 11.03.2026 (вх. суду від 12.03.2026 №01-05/715/26) на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 04.03.2026 у справі №914/2334/25, прийнято до спільного розгляду апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Баушпар» б/н від 11.03.2026 (вх. суду від 12.03.2026 № 01-05/714/26) на рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2026 та б/н від 11.03.2026 (вх. суду від 12.03.2026 №01-05/715/26) на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 04.03.2026 у справі №914/2334/25.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 розгляд справи № 914/2334/25 призначено на 12.05.2026.
Ухвалу від 14.04.2026 про призначення справи до розгляду було доставлено до електронних кабінетів позивача та відповідача 1. Враховуючи відсутність електронного кабінету у відповідача 2, суд направив ухвалу про призначення розгляду справи рекомендованим листом з повідомленням № R068084376330.
У судове засідання 12.05.2026 сторони, належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, явки уповноважених представників не забезпечили, клопотань про відкладення розгляду справи не подали.
Суд враховує принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.
Частиною 1 ст. 273 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Враховуючи належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання, беручи до уваги те, що явка представників учасників справи не була визнана обов`язковою, з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю учасників справи, які не забезпечили явку своїх представників у судове засідання 12.05.2026.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій у цій справі обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:
19.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Пері Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Баушпар» було укладено договір поставки товару № СО-24-0001141.
Згідно статті 2 вказаного договору, постачальник зобов`язується поставляти покупцю, а покупець приймати та оплачувати товар. Найменування, асортимент, загальна кількість (вага) та ціна за одиницю товару, який поставляється за цим договором, вказуються у специфікації. Сторони погодили, що до договору може бути підписано необмежену кількість специфікацій.
Статтею 3 договору встановлено, що поставка товару здійснюється партіями на умовах визначених сторонами в специфікації до цього договору. Товар поставляється окремими партіями. Розмір партії являє собою найменування та кількість (вагу) товару, вказаного в специфікації. Товар поставляється покупцю у строки (терміни) вказані у специфікації при умові оплати покупцем вартості товару відповідно до умов пункту 4.2 цього договору. Датою поставки партії товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної під час приймання-передачі товару.
За умовами статті 4 договору встановлено, що ціна товару, в тому числі за кожну одиницю, вказується у специфікації. Ціна договору складається із сум усіх специфікацій, підписаних сторонами. Ціна товару включає в себе вартість упаковки та маркування, вартість навантаження, інші витрати згідно узгодженої сторонами умови транспортування товару, яка зазначається сторонами в специфікаціях до цього договору. Сплата вартості товару здійснюється шляхом оплати кожної партії товару шляхом сплати 100% вартості партії товару протягом 3 (трьох) банківських днів від дати підписання сторонами специфікації на відповідну партію товару або в іншому порядку, який сторони визначають додатково в специфікації на кожну партію товару. Оплата здійснюється у безготівковій формі шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника.
Згідно п. 6.3. статті 6 договору приймання товару здійснюється шляхом підписання сторонами видаткової накладної. Перехід права власності на товар (партію товару) від постачальника до покупця відбувається у момент підписання представником покупця видаткової накладної. Датою переходу права власності від постачальника до покупця на товар є дата, зазначена в видатковій накладній (п. 6.4. договору).
За умовами п. 7.3.1. статті 7 договору покупець зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість товару.
Відповідно до п. 8.2. договору у разі несвоєчасної оплати або неповної оплати товару, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не оплаченого товару за кожен день прострочення.
15.11.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Пері Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Баушпар» було підписано специфікацію №1. Відповідно до специфікації, сторони погодили поставку товару (Фанера UA 1250*2500*18120 лам) вартістю 944 004, 00 грн (з ПДВ).
У п. 2 специфікації сторони погодили наступний порядок розрахунків: покупець оплачує товар згідно наступного графіку: попередня оплата – 380 000, 00 грн; до 30.12.2024 – 564 004, 00 грн.
На виконання взятих на себе за договором зобов`язань, 21.11.2024 постачальник передав, а покупець отримав товар, згідно специфікації №1 від 15.11.2024, про що сторонами договору складено та підписано без зауважень видаткову накладну №20032242 на суму поставленого товару 944 004, 00 грн, яка міститься в матеріалах справи.
Відповідно до наявної у матеріалах справи банківської виписки, покупець частково здійснив оплату вартості товару, а саме: 19.11.2024 здійснив попередню оплату на суму 380 000, 00 грн, 25.04.2025 здійснив оплату на суму 129 789, 72 грн, що разом становить 509 789, 72 грн.
Щодо здійсненої оплати на суму 129 789, 72 грн Товариство з обмеженою відповідальністю «Баушпар» листом від 25.04.2025 просило позивача здійснити зарахування вказаних коштів як платіж по договору № СО-24-0001141 від 19.09.2024.
В результаті неповного виконання відповідачем-1 свого зобов`язання за договором щодо оплати товару, у останнього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 434 214, 28 грн.
15.11.2024 між ТОВ «Пері Україна» (за договором - кредитор), громадянином України ОСОБА_1 (за договором - поручитель) та ТОВ «Баушпар» (за договором - боржник) було укладено договір поруки № СО-24-0001436.
Відповідно до п. 1 договору поруки, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником у повному обсязі своїх обов`язків за договором поставки № СО-24-0001141 від 19.09.2024, а саме: сплата вартості обладнання; сплата інших платежів, що передбачені договором поставки, у тому числі, неустойка (штраф, пеня), відшкодування заподіяних боржником збитків.
Пунктом 2 договору поруки передбачено, що у разі порушення боржником обов`язків за договором поруки боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобов`язань (повністю або частково), зазначених у п.1. цього договору, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Звернення кредитора до поручителя відбувається шляхом направлення повідомлення (виставлення вимоги про виконання) щодо факту порушення боржником обов`язків за договором оренди із зазначенням змісту порушення, суми боргу, а також на розсуд кредитора-штрафних санкцій і розміру завданої шкоди (п. 3 договору поруки).
Позивач надіслав на адресу відповідача-2 вимогу від 24.07.2025 про виконання умов договору поставки товару №СО-24-0001141 від 19.09.2024.
За умовами п. 4 договору поруки, протягом семи календарних днів з моменту пред`явлення кредитором повідомлення (виставлення вимоги про виконання), поручитель зобов`язаний здійснити із кредитором розрахунки за невиконаними боржником зобов`язаннями (по яким прийнята порука). Поручитель здійснює із кредитором розрахунки шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок кредитора, якщо інше не буде додатково узгоджено сторонами.
Відповідач-2 на вимогу позивача не відреагував, що стало підставою для звернення останнього до суду із вимогою про солідарне стягнення заборгованості з відповідача-1 та відповідача-2 за договором поставки товару № СО-24-0001141 від 19.09.2024 в розмірі 434 214, 28 грн та нарахованих 75 490, 59 грн пені, 33 215, 74 грн інфляційних втрат та 7 568,73 грн 3% річних.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась таким:
Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина 2 статті 15 ЦК України ).
Згідно з статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Як встановлено судами, між позивачем та відповідачем-1 укладено договір поставки товару № СО-24-0001141 від 19.09.2024, за умовами якого позивач зобов`язався поставити відповідачу-1 товар, а відповідач-1, у свою чергу, приймати та оплачувати товар.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.1,2 ст. 712 ЦК України).
Положеннями ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Судами у цій справі встановлено, що позивачем поставлено відповідачу-1 товар на загальну суму 944 004, 00 грн відповідно до специфікації № 1 до договору поставки, про що свідчить видаткова накладна № 20032242 від 21.11.2024, підписана без зауважень уповноваженими представниками сторін на суму 944 004, 00 грн, яка міститься в матеріалах справи.
Проте, в порушення взятих на себе за договором зобов`язань, відповідачем-1 лише частково здійснено оплату за поставлений товар в розмірі 509 789, 72 грн (що підтверджується виписками по рахунку ТзОВ «Пері Україна»), чим було порушено право позивача на одержання коштів. 
Отже, як підтверджено матеріалами справи та правильно встановив суд першої інстанції, у відповідача-1 наявна заборгованість перед позивачем в розмірі 434 214, 28 грн, яка не заперечується скаржником у апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У разі прострочення оплати товару, продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. (ч. 3 ст. 692 ЦК України).
Окрім основного боргу, позивачем також було заявлено до стягнення з відповідачів, 75 490, 59 грн пені, 7 568, 73 грн 3% річних та 33 215, 74 грн інфляційних втрат у відповідності до поданого розрахунку (том 1, а.с. 25-26). 
З матеріалів справи слідує, що між ТзОВ «Пері Україна», ОСОБА_1 та ТзОВ «Баушпар» було укладено договір поруки №СО-24-0001436, за умовами якого відповідач-2 поручився перед позивачем за виконання відповідачем-1 у повному обсязі своїх обов`язків за договором поставки №СО-24-0001141 від 19.09.2024 а саме: сплату вартості обладнання; сплату інших платежів, що передбачені договором поставки, у тому числі, неустойка (штраф, пеня), відшкодування заподіяних боржником збитків. За договором поруки відповідачі-1 та 2 відповідають перед позивачем як солідарні боржники.
На виконання вимог п. 3 договору поруки, позивач надіслав на адресу відповідача-2 письмову вимогу від 24.07.2025 про виконання умов договору поставки товару №СО-24-0001141 від 19.09.2024 в частині оплати товару на суму 434 214, 28 грн, а також нарахованих за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання 75 490, 59 грн пені, 33 215, 74 грн інфляційних втрат та 7 568,73 грн 3% річних, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовою накладною, фіскальним чеком та описом вкладення.
Згідно з ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Апеляційний суд критично оцінює доводи скаржника стосовно того, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат свідчить про збільшення грошових вимог кредитора, за які поручитель не поручався.
Відповідно до постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).
Апеляційний суд наголошує, що за змістом ст. 625 ЦК України, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.02.2025 у справі № 758/5318/23.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що нарахування інфляційних страт та 3% річних не свідчать про збільшення обсягу зобов`язання боржника в розумінні ст.559 ЦК України, позаяк ці суми виникають не внаслідок зміни умов договору, а як правовий наслідок неналежного виконання грошового зобов`язання, передбаченого договором.
Щодо тверджень скаржника про надмірний розмір пені, присуджений судом першої інстанції до стягнення, то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, з огляду на таке.
Частиною третьою ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно методологічної та арифметичної правильності поданого позивачем розрахунку.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки. 
Суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Апеляційний суд враховує і те, що питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст та умови конкретних правовідносин, наявність/відсутність наданих сторонами доказів у сукупності, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії.
Водночас у матеріалах цієї справи відсутні будь-які докази на підтвердження наявності у відповідача-1 обставин, які б свідчили про наявність підстав для зменшення судом заявленої до стягнення позивачем пені. Щодо твердження скаржника про відсутність збитків у позивача, то сам факт невиконання відповідачем зобов`язання у визначений договором строк позбавляє позивача можливості використання недоотриманих грошових коштів у своїй господарській діяльності.
Апеляційний суд зазначає, що солідарне стягнення судом попередньої інстанції з відповідачів на користь позивача пені в розмірі 75 490, 59 грн відповідає умовам укладеного договору, є правомірним та обґрунтованим.
На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованого висновку суду першої інстанції про задоволення позову у цій справі. 

Щодо ухваленого судом першої інстанції додаткового рішення у цій справі, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК).
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК).
Згідно із статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої, другої статті 126 ГПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).
Представництво інтересів позивача у цій справі здійснював адвокат Малеванчук Ігор Володимирович, що діє на підставі ордера на надання правничої допомоги № 1182310 від 29.07.2025.
З матеріалів справи слідує, що 01.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Пері Україна” як клієнтом і Адвокатським об`єднанням «Малеванчук та Партнери» укладено договір № 01/02 про надання правничої допомоги, а 21.07.2025 сторони договору уклали додаткову угоду № 34 про таке:
1. Гонорар (винагорода) Адвокатського бюро за надання правничої допомоги, яка полягає в представництві інтересів клієнта щодо солідарного стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Баушпар», ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пері Україна» по договору № CO-24-0001141 поставки товару від 19 вересня 2024 року, сторонами цієї угоди визначена в таких розмірах:
1.1. збір документів, що стосуються господарського спору (договору поставки товару, договору поруки, первинних бухгалтерських документів, тощо) – 1 000, 00 грн,
1.2. вивчення та здійснення правового аналізу документів, що стосуються господарського спору (договору поставки товару, договору поруки, первинних бухгалтерських документів тощо) – 1 000,00 грн,
1.3. підготовка позовної заяви (додатків до позову) про солідарне стягнення заборгованості, пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних з товариства з обмеженою відповідальністю «Баушар», ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пері Україна» по договору № CO-24-0001141 поставки товару від 19 вересня 2024 року - 7 000, 00 грн,
1.4. підготовка відповіді на відзив на позовну заяву – 5 000,00 грн,
1.5. представництво інтересів клієнта в судовому засіданні Господарського суду Львівської області - 4 000, 00 грн (за одне судове засідання незалежно від того, чи таке засідання відбулося з причин, які не залежать від Адвокатського бюро),
1.6. підготовка та подання до Господарського суду Львівської області клопотання або заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката – 1 000,00 грн.
2. Розмір гонорару (винагороди) за складання інших процесуальних документів (клопотань, заяв, адвокатських запитів) в процесі судового розгляду (вирішення спору), погоджується сторонами в актах прийому-передачі наданих послуг.
3. Грошові кошти передбачені частиною 1 та 2 умов угоди оплачуються клієнтом протягом трьох робочих днів з моменту отримання від Адвокатського бюро рахунку-фактури на оплату відповідних послуг.
За час розгляду справи сторони угоди склали акти на суму 35 000,00 грн:
1) 22.07.2025 акт № 22/07/25 прийому – передачі наданих послуг на суму 9 000,00 грн, відповідно до якого:
- Адвокатським бюро надано клієнту правничу допомогу, яка полягає у зборі документів (договору поставки товару, договору поруки, первинних бухгалтерських документів, тощо), що стосуються господарського спору по договору № СО-24-0001141 поставки товару від 19.09.2024, який укладено з ТОВ «Баушпар» - 1 000, 00 грн,
- Адвокатським бюро надано клієнту правничу допомогу, яка полягає у вивченні та здійсненні правового аналізу документів (договору поставки товару, договору поруки, первинних бухгалтерських документів, тощо) - 1 000, 00 грн,
- Адвокатським бюро надано клієнту правничу допомогу, яка полягає у підготовці позовної заяви про солідарне стягнення заборгованості, пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних з Товариства з обмеженою відповідальністю «Баушпар», ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пері Україна» по договору № СО-24-0001141 поставки товару від 19.09.2024 – 7 000,00 грн.
2) 22.08.2025 акт № 22/08/25 прийому – передачі наданих послуг, відповідно до якого Адвокатським бюро надано правничу допомогу, яка полягає у підготовці відповіді на відзив у справі № 914/2334/25 – 5 000,00 грн.
3) 26.09.2025 акт № 26/09/25 прийому – передачі наданих послуг, відповідно до якого Адвокатським бюро надано правничу допомогу, яка полягає у представництві інтересів в судовому засіданні 26.09.2025 у справі № 914/2334/25 – 4 000,00 грн,
4) 03.11.2025 акт № 03/11/25 прийому – передачі наданих послуг, відповідно до якого Адвокатським бюро надано правничу допомогу, яка полягає у представництві інтересів в судовому засіданні 31.10.2025 у справі № 914/2334/25 – 4 000,00 грн,
5) 05.12.2025 акт № 05/12/25 прийому – передачі наданих послуг, відповідно до якого Адвокатським бюро надано правничу допомогу, яка полягає у представництві інтересів в судовому засіданні 05.12.2025 у справі № 914/2334/25 – 4 000,00 грн,
6) 13.01.2026 акт № 13/01/26 прийому – передачі наданих послуг, відповідно до якого Адвокатським бюро надано правничу допомогу, яка полягає у представництві інтересів в судовому засіданні 13.01.2026 у справі № 914/2334/25 – 4 000,00 грн,
7) 12.02.2026 акт № 12/02/26 прийому – передачі наданих послуг, відповідно до якого Адвокатським бюро надано правничу допомогу, яка полягає у представництві інтересів в судовому засіданні 12.02.2026 у справі № 914/2334/25 – 4 000,00 грн, і правничу допомогу, яка полягає у підготовці заяви про прийняття додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката – 1 000,00 грн.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини четверта статті 126 ГПК).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК).
Відповідач-1 подав суду першої інстанції заперечення на заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.
Апеляційний суд зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
Як слідує з оскаржуваного додаткового рішення, суд першої інстанції частково погодився з визначеною сторонами вартістю робіт. Так, судом було вказано, що покладення на відповідачів обов`язку відшкодувати повну вартість за актом від 22.07.2025 є неспівмірним, а достатнім і розумним розміром витрат за надання послуг по вивченню документів і підготовці позовної заяви у цій справі є 5 000,00 грн. 
Також суд попередньої інстанції звернув увагу, що в акті від 12.02.2026 включено до вартості витрат на правову допомогу вартість робіт по складенню заяви про прийняття додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу – 1 000,00 грн, що є не обґрунтованим.
Апеляційний суд вважає підставними такі висновки місцевого господарського суду, адже визначені сторонами роботи у акті від 22.07.2025 охоплюють фактично одну юридичну дію – підготовку позовної заяви у справі, а подання стороною заяви про відшкодування витрат на правову допомогу є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.
У контексті доводів скаржника стосовно того, що незважаючи на зменшення судом заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, стягнута сума витрат не є обґрунтованою та співмірною із складністю цієї справи, апеляційний суд враховує, що у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 Верховний Суд звертав увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Колегія суддів також критично оцінює доводи апелянта в частині того, що відсутні підстави для відшкодування витрат за участь представника позивача у судових засіданнях, оскільки участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.
Апеляційний суд наголошує, що відповідно до сталої практики Верховного Суду незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу, зокрема, визначеною судом у результаті їх зменшення, не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат. Сама лише незгода з наданою судами оцінкою критеріям реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру також не свідчить про незаконність оскаржуваного судового рішення.
Аналогічний висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 09.01.2025 у справі № 918/785/23.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд попередньої інстанції не втручаючись у договірні відносини клієнта з Адвокатським об`єднанням, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості, а також пропорційності розміру задоволених позовних вимог, підставно вирішив, що заява позивача підлягає задоволенню частково, а понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню позивачу відповідачами порівну: по 15 000,00 грн з кожного.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг.
Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).
На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2026 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 04.03.2026 у справі №914/2334/25 ґрунтуються на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для їх скасування немає, а зазначені в апеляційних скаргах доводи скаржників не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК України), тому сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Баушпар» б/н від 11.03.2026 (вх. суду від 12.03.2026 № 01-05/714/26) та б/н від 11.03.2026 (вх. суду від 12.03.2026 №01-05/715/26) – залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2026 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 04.03.2026 у справі № 914/2334/25- залишити без змін.
3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції – покласти на скаржника.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець