ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

28 травня 2026 року	Справа №160/2439/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 02.12.2025р. №046450011677 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та скасувати його.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 , врахувавши період трудової діяльності з 26.08.1982 по 04.06.1985 згідно трудової книжки № б/н від 01.07.1979, робота в Киргизькій Республіці, та період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02.03.1982 видане Киргизькою ССР.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було винесено рішення від 02.12.2025р. №046450011677 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . При цьому, в той же самий рік, рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 07.08.2025 №046450011677 страховий стаж становив 11 років 6 місяців 15 днів, рішенням ГУ ПФУ у Львівській області про відмову у призначенні пенсії №046450011677 складав 11 років 6 місяців 18 днів, рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області про відмову в призначенні пенсії №046450011677 від 09.07.2025 страховий стаж становив 12 років 0 місяців 27 днів. Тобто, в межах 5 місяців одного 2025 року, страховий стаж варіюється від 9 років по оскаржуваному рішенню до 12 років за рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області. Позивач вважає рішення від 02.12.2025р. №046450011677 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Винесене Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що 25.11.2025 року позивач повторно звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву Позивача і долучені до заяви документи, та прийнято рішення від 02.12.2025 №046450011677 про відмову у призначенні пенсії на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. За доданими документами підстав для зарахування до страхового стажу періоду трудової діяльності з 26.08.1982 по 04.06.1985 роки згідно трудової книжки №б/н від 01.07.1979 немає, оскільки робота в Киргизькій Республіці та період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 02.03.1982 видане Киргизькою ССР. Серед матеріалів доданих до заяви відсутня інформація/ документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат. У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів. До надходження відповідних документів до територіального органу Пенсійного фонду України пенсія особі обчислюється без урахування періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, крім випадків відсутності можливості здійснення обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави та документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 29.06.1979 по 16.11.1981 згідно трудової книжки №б/н від 01.07.1979, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: відсутній номер та дата наказу про перейменування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2026 року продовжено строк розгляду справи на 90 днів.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_3 від 10.06.2003 року.
Згідно довідки №44 від 03.06.2019 про наявний страховий стаж, станом на 14.05.2019 ОСОБА_1 має наявний страховий стаж, за наявності не менш як 15 років страхового стажу - 16. Не працює. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату - 13.05.2023.
Рішенням Головного управління ПФУ у Вінницькій області від 09.07.2025 №046450011677, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. В рішенні зазначено, що страховий стаж становить 12 років 0 місяців 27 днів.
Рішенням Головного управління ПФУ у Львівській області від 22.07.2025 №046450011677, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії. Право на пенсійну виплату згідно поданих документів відсутнє. В рішенні зазначено, що страховий стаж становить 11 років 06 місяців 18 днів.
Рішенням Головного управління ПФУ в Рівненській області від 07.08.2025 №046450011677, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. В рішенні зазначено, що страховий стаж становить 11 років 06 місяців 15 днів.
25.11.2025 року позивач повторно звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача і долучені до заяви документи, та прийнято рішення від 02.12.2025 №046450011677 про відмову у призначенні пенсії.
Так, в рішенні від 02.12.2025 №046450011677 зазначено зокрема наступне.
Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 60 років.
Вік заявника 65 років 6 місяців 13 днів.
Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 27 років.
У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2023 по 31.12.2023 від 20 до 30 років, пенсія за віком призначається після досягнення 65 років за наявності страхового стажу від 15 до 22 років.
Страховий стаж особи становить 9 років 1 місяць 27 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
- за доданими документами до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 26.08.1982 по 04.06.1985 згідно трудової книжки №б/н від 01.07.1979, оскільки робота в Киргизькій Республіці та період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02.03.1982 виданеКиргизькоюю ССР.
Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком, затвердженим Постановою КМУ від 16.05.2025 №562 особи, які працювали в інших державах і у яких відсутній необхідний страховий стаж, передбачений частинами першою третьою статті 26 Закону, додають до заяв про призначення пенсії підтвердні документи. Якщо за змістом документів неможливо підтвердити зарахування періодів роботи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) згідно із законодавством відповідної держави або якщо особа не подала підтвердних документів, територіальний орган Пенсійного фонду України протягом п`яти робочих днів після надходження заяви про призначення пенсії з усіма необхідними документами подає до МЗС запит для надсилання протягом п`яти робочих днів з дня його отримання дипломатичними каналами іншій державі та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запиту щодо надання підтвердних документів з інформацією про те, що всі особисті дані, які будуть зазначені в наданих документах, є конфіденційними.
Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальними органами Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в інших державах, запит надсилається після появи можливості здійснення обміну.
Підтвердні документи, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації відповідно до законодавства, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 29.06.1979 по 16.11.19881 згідно трудової книжки №б/н від 01.07.1979, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: відсутній номер та дата наказу про перейменування.
Вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії та не зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Загальні засади державного пенсійного забезпечення визначені в Законі України "Про пенсійне забезпечення", який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі – Закон).
Умови призначення пенсії за віком визначені у статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Так, відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 року.
Відповідно до частини другої статті 26 Закону у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, починаючи з 1 січня 2028 року – від 25 до 35 років.
Відповідно до частини першої, другої статті 24 Закону страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Так, за період роботи до 01 січня 2004 року (дата набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування") відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, страховий стаж підтверджується відповідно до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637.
Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
У спірних правовідносинах відповідач відмовив позивачці в призначенні пенсії за віком, зокрема, через відсутність у неї необхідного страхового стажу. Так, відповідач за доданими документами до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності:
- з 26.08.1982 по 04.06.1985 згідно трудової книжки №б/н від 01.07.1979, оскільки робота в Киргизькій Республіці;
- період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02.03.1982 видане Киргизькою ССР.
Так, згідно копії трудової книжки б/н від 01.07.1979р. ОСОБА_1 працювала:
- запис 4 - 26.08.1982 - КЗ "Киргизкабель", прийнята в цех емелірування проводів №2 учнем емалірувальника проволки;
- запис 5 - 11.03.1983 - присвоєно 2 розрід емалірувальника проволоки;
- запис 6 - звільнено по ст.34 КЗпП Киргиз ССР. 
При цьому суд враховує, що записи про періоди роботи позивача з 26.08.1982 по 04.06.1985 (записи №4-5 трудової книжки від 01.07.1979) не містять перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст. Разом з тим записи виконані послідовно, під порядковими номерами , розміщені в хронологічному порядку, написані акуратно, завірені підписом керівника та печаткою підприємства, що, у свою чергу, не потребує обов`язкового підтвердження трудового стажу додатковими документами.
До того ж працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських та інших документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові у справі № 687/975/17 від 21.02.2018.
У вказаний період позивачка працювала у Киргизькій Республіці.
Відповідно до ч.2 ст.6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р., укладеною між Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Білорусь, Республіки Вірменії, Республіки Казахстан, Республіки Киргизстан, Республіки Молдова, російської федерації, Республіки Таджикистан, Республіки Узбекистан та України, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.
Відповідно до частини першої, другої статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів, підписаної 15.04.1994 Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, Республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан та України кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для здійснення трудової діяльності документи і завірений, у встановленому на території Сторони виїзду порядку, їх переклад державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Отже, на підставі указаної Угоди відповідач мав визнати трудову книжку позивачки без додаткових документів. 
Крім того, відповідно до статті 18 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів у разі припинення дії цієї Угоди її положення залишаються чинними щодо трудових договорів (контрактів), укладених працівниками з роботодавцем (наймачем), до закінчення терміну, на який вони були укладені.
Беручи до уваги, що як на час роботи позивача в Киргизькій Республіці так і станом на день звернення за призначенням пенсії, у відносинах України з Киргизькою Республікою дію Угоди не припинено, відповідач не мав правових підстав для відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи, набутого на території Киргизької Республіки.
У свою чергу, можливий вихід України з цієї Угоди, а також вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві, не може слугувати підставою порушення прав громадян України на пенсійне забезпечення. Зокрема, у спірних правовідносинах така обставина не може бути підставою для відмови позивачці у реалізації наявного у неї права на зарахування до страхового стажу спірного періоду роботи в Киргизькій Республіці.
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження стажу роботи та виплаченої заробітної плати позивач як громадянка України наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.
Позиція стосовно не надання позивачем інформації про неодержання пенсії в Киргизькій Республіці, суперечить принципу верховенства права. Відтак, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи зараховуються до трудового стажу.
Враховуючи встановлені обставини, суд визнає, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи в Киргизькій Республіці згідно із записами № 4-6 трудової книжки б/н від 01.07.1979 року.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02.03.1982 видане Киргизькою ССР.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02.03.1982 видане Киргизькою ССР, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_2 . Позивач є матір`ю останньої.
Отож, позивач мала право на відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку.
Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 11 Закону №1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.
За змістом частини 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, до страхового стажу зараховується весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004 року, тобто ті періоди трудової діяльності до 01.01.2004 року, як це передбачено нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення" та законодавством СРСР.
Відповідно до положень статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Згідно із частиною 2 статті 181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Згідно із пунктом 11 Порядку №637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Наведені норми дозволяють дійти висновку, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Необхідно зазначити, що у спірному рішенні відповідачем не зазначено причину не зарахування період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02.03.1982 видане Киргизькою ССР.
Відповідно до записів в трудовій книжці позивача від 01.07.1979 р., остання у період з 29.06.1979 року прийнято мотористом на водопровід та 16.11.1981 року звільнена за власним бажанням, з 26.08.1982 прийнята емалірувальником проводів, 04.06.1985 звільнена за власним бажанням, отже до досягнення дитиною (02.05.1983) 3-річного віку позивач періодично працювала.
Так, позивач просить зарахувати до страхового стажу період по догляду за дитиною до 3 років з 02.05.1980 року.
Як вже зазначено судом вище, згідно із статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Отже, зарахуванню до страхового стажу підлягає період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16.11.1981 по 25.08.1982, тобто період, в який ОСОБА_1 не працювала.
Враховуючи наведене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 02.12.2025р. №046450011677 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини №3477-IV від 23.02.2006 суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень вказаної Конвенції.
У рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та, виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Враховуючи фактичні обставини даної справи, суд вважає, що зарахування періодів роботи позивача з 26.08.1982 по 04.06.1985 зазначеного в трудовій книжці від 01.07.1979 та періоду здійснення догляду за дитиною до 3-х річного віку з 16.11.1981 по 25.08.1982 до страхового стажу є варіантом правомірної поведінки, від якого відповідач безпідставно ухилився, тому це питання не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.
Як наслідок, з метою поновлення порушених прав позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області необхідно зобов`язати зарахувати до страхового стажу періоди роботи позивача з 26.08.1982 по 04.06.1985 та періоду здійснення догляду за дитиною до 3-х річного віку з 16.11.1981 по 25.08.1982.
Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви з викладених вище підстав.
Згідно із ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (Код ЄДРПОУ 21084076, 33028, м.Рівне, вул.Борисенка Олександра, б.7) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 02.12.2025р. №046450011677 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 26.08.1982 по 04.06.1985 згідно записів трудової книжки від 01.07.1979р. та періоду здійснення догляду за дитиною до 3-х річного віку з 16.11.1981 по 25.08.1982 згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02.03.1982р.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (Код ЄДРПОУ 21084076, 33028, м.Рівне, вул.Борисенка Олександра, б.7) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 665,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова