К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 року місто Київ

справа № 761/6524/24 
апеляційне провадження № 22-ц/824/5738/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шевченківської окружної прокуратури міста Києва на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Пономаренко Н.В. від 27 листопада 2025 року у справі за позовом першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності, витребування майна та закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи,  

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

20 лютого 2024 року перший заступник керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у якому просив: скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Криворучка В.П. про державно реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47185782 від 4 червня 2019 року та проведену на його підставі державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової карти платника податків: НОМЕР_1 ) на нежитлове приміщення 57, загальною площею 45,3 кв.м., по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 184440718000); витребувати від ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради нежитлові приміщення з №1 по №5 (група приміщень №57), І-поверх, літ. А, загальною площею 45,3 кв.м. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1760821980000), які зареєстровані за ОСОБА_2 , як нежитлове приміщення 57, загальною площею 45,3 кв.м., по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 184440718000); скасувати державу реєстрацію прав власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення 57, загальною площею 45,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 184440718000), проведену 5 серпня 2019 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леонтьєвою Н.Й., припинивши право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомості з реєстраційний номером: 1844407180000; зарити розділ Державного реєстр прав та реєстраційну справу на об`єкт нерухомості з реєстраційним номером: 1844407180000 та скасувати реєстраційний номер об`єкта: 1844407180000.

Позов обґрунтовано тим, що нежитлове приміщення 57, загальною площею 45,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є комунальною власністю територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. Водночас, право власності на цей самий об`єкт, але з відкриттям іншого розділу та присвоєння нового реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна зареєстровано за іншими особами.

Встановлено, що 3 червня 2011 року за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 15 березня 2011 року № НОМЕР_2 , виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, було зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно.

В подальшому, 4 червня 2019 року зазначене майно було відчужено на користь ОСОБА_3 , який 5 серпня 2019 року відчужив його на користь ОСОБА_2 .

Звертає увагу, що за інформацією Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради від 19 жовтня 2023 року № 056-5065, свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_1 не видавалося.

Посилаючись на незаконність державної реєстрації права власності на комунальне майно за відповідачами, їх недобросовісність, позивач просив задовольнити позов.

Короткий зміст ухвал суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року позов першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської радизалишено без руху.

Ухвала мотивована тим, що Законом України "Про внесеня змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" від 12 березня 2025 року №4292-ІХ, який набрав чинності 9 квітня 20025 року, було внесено зміни, зокрема, до статей 261, 388, 390 і 391 ЦК України.

З огляду на зазначені норми закону, які мають зворотну дію в часі, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подання доказів внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості нежитлових приміщень згідно експертно-грошової оцінки станом на день звернення із вказаним позовом до суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2025 року позов першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради залишено без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 статті 257 ЦПК України, оскільки позивачем не внесено на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна.

Залишаючи без розгляду позовну заяву прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що 9 квітня 2025 року набув чинності Закон України "Про внесеня змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ, а тому, в силу положень статей 390, 391 ЦК України, пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 4292-ІХ, частини 4 статті 177 ЦПК України прокурор мав усунути недоліки позовної заяви, шляхом внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми у розмірі вартості спірного майна, чинного на дату подання позовної заяви, проте прокурором вказані вимоги закону не були виконанні, що на думку суду першої інстанції, свідчить про неможливість розгляду вказаної справи судом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі Шевченківська окружна прокуратура міста Києва, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаржник зазначає, що позовна заява була подана у лютому 2024 року з дотриманням на той момент вимог процесуального права, а норма частини 4 статті 177 ЦПК України, в редакції Закону від 12 березня 2025 року, не має зворотної дії в часі.

Суд безпідставно залишив позовну заяву без руху, а згодом - без розгляду з підстав ненадання доказів внесення коштів на депозитний рахунок суду, не врахувавши, що такий обов`язок виникає лише у разі витребування майна від добросовісного набувача.

Відповідачі не є добросовісними набувачами, більше того, питання добросовісності відповідачів має вирішуватися судом під час розгляду справи по суті, а не на стадії підготовчого провадження.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Представник Київської міської ради - Юрченко Ю.В. в письмових поясненнях зазначає про обґрунтованість апеляційної скарги та наявність правових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її доводів, оскільки останні є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Інші учасники справи відзиви на апеляційну скаргу не подали.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання 

Прокурор Корж О.А. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити. 

Представник Київської міської ради - Юрченко Ю.В. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4  в суді апеляційної інстанції заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду від 5 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17.

9 квітня 2025 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" від 12 березня 2025 року (далі - Закон України № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року), яким внесені зміни, зокрема до статей 388, 390, 391 ЦК України та статей 177, 185, 265 ЦПК України.

Згідно з частиною 5 статті 390 ЦК України, в редакції Закону України № 4292-IX від 12 березня 2025 року, суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Абзацом другим частини 4 статті 177 ЦПК України, у редакції Закону України № 4292-IX від 12 березня 2025 року, встановлено, що у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму (абзац третій частини 2 статті 185 ЦПК України, у редакції Закону України № 4292-IX від 12 березня 2025 року).

У пункті 2 Розділу ІІ Закону України № 4292-IX від 12 березня 2025 року зазначено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі у частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 19 листопада 2025 року в справі № 523/14914/24 вже вказував, що обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду передбачений у нормі матеріального права. Положення частини 5 статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги частини 5 статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню. У випадку, якщо позивач обґрунтовує позов про витребування нерухомого майна недобросовісністю набувача, то положення частини 5 статті 390 ЦК України не застосовуються.

Питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення. У випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування частини 5 статті 390 ЦК України. Натомість, у разі встановлення, що набувач добросовісний, суд відмовляє у задоволенні позову на підставі частини 5 статті 390 ЦК України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду.

У даній справі, що переглядається, при зверненні із позовом прокурор вказував про наявність підстав для витребування у відповідачів спірного нерухомого майна.

Однак, суд першої інстанції не врахував, що справа не стосується питання про зворотну дію закону в часі. За змістом пункту 2 Розділу ІІ Закону України № 4292-IX від 12 березня 2025 року положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Також поза увагою суду залишилось те, що обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду встановлений у нормах матеріального права, зокрема у частині 5 статті 390 ЦК України, яка поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому, у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги частини 5 статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню.

З матеріалів справи убачається, що у позовній заяві прокурор посилається на недобросовісність відповідачів. 

Оскільки прокурор обґрунтовує позов недобросовісністю набувачів, то положення частини 5 статті 390 ЦК України до спірних відносин не застосовуються. Водночас, питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд зробив неправильний висновок про залишення позову без розгляду.

Таким чином, судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і відповідно до статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Шевченківської окружної прокуратури міста Києва задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді: