ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3543/26 Справа № 201/14010/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Покопцева Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді – Макарова М.О., 
суддів – Городничої В.С., Ткаченко І.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 17 грудня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

В С Т А Н О В И Л А : 

У грудні 2025 року представник позивача Ванжа Н.В. звернулася до Соборного районного суду міста Дніпра через підсистему «Електронний суд» з позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просила стягнути з відповідача заборгованість в сумі 345 900,16 грн. 
Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 17 грудня 2025 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості повернуто позивачу. 
Ухвала суду мотивована тим, що представник Ванжа Н.В., яка діє на підставі довіреності № 4676-К-Н-О від 11 серпня 2025 року, не є адвокатом відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому позовна заява від імені Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» підписана особою, яка не має права її підписувати, у зв`язку з чим підлягає поверненню на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України. 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, АТ КБ «Приватбанк» в особі представника Бережної Н.М. звернувся безпосередньо до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність вказаної ухвали суду, яка винесена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що позовна заява підписана та подана до суду представником позивача Ванжою Н.В. - фахівцем управління стандартизованого судового провадження АТ КБ «ПриватБанк», яка була призначена на вказану посаду відповідним наказом, копію якого долучено до позовної заяви. Також до позовної заяви була додана копія посадової інструкції, відповідно до якої представник Ванжа Н.В. уповноважена представляти інтереси АТ КБ «ПриватБанк» в суді в порядку самопредставництва. У зв`язку з чим, вона разом з документами на підтвердження своїх повноважень звернулася до суду з цим позовом саме в порядку самопредставництва відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України. 
Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 17 грудня 2025 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановивши, що дана справа відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України не відноситься до категорії малозначних (зокрема ціна позову позивачем визначена – 345900,16 грн, що перевищує тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та представництво від імені заявника, в даному випадку – юридичної особи, може здійснюватися виключно адвокатом, суд першої інстанції дійшов висновку про повернення позовної заяви позивачу на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.
Повертаючи позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що довіреність № 4676-К-Н-О від 11 серпня 2025 року не є тим документом, який у розумінні положень ч. 4 ст. 62 ЦПК України підтверджує повноваження Ванжи Н.В. на здійснення самопредставництва юридичної особи — позивача, при цьому посилався на те, що сама по собі довіреність відповідно до приписів ч. 4 ст. 62 ЦПК України може бути належним підтвердженням повноважень адвоката як представника у справі. Враховуючи, що представник Ванжа Н.В., яка діє на підставі довіреності № 4676-К-Н-О від 11 серпня 2025 року, не є адвокатом відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд першої інстанції виснував, що позовна заява від імені АТ КБ «Приватбанк» підписана особою, яка не має права її підписувати.
Колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Форма та зміст позовної заяви, яка подається до суду, визначені у ст. ст. 175, 177 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
За змістом частин 1, 2 статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
Статтею 62 ЦПК України передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2)свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. 
У відповідності до положень ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа, незалежно від порядку її створення, бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Процесуальний закон визначає, що представники сторін, третіх осіб, а також осіб, які за законом мають право звертатися до суду в інтересах інших, можуть діяти у судовому процесі або за правилами самопредставництва, або як власне представники. Останніми можуть бути: адвокати, законні представники, а у випадках, визначених у процесуальних законах, зокрема у малозначних справах, справах незначної складності, - інші особи (стаття 60 ЦПК України). Повноваження саме цих представників підтверджують документи, визначені у частинах 1, 4 статті 62 ЦПК України.
Починаючи з 29 грудня 2019 року, самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема, посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва. Наявність або відсутність у ЄДР даних про такого працівника, який поряд із керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень. Наведений правовий висновок викладено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №303/4297/20.
Отже, підтвердженням повноважень у порядку самопредставництва є докази того, що особа перебуває у трудових відносинах з суб`єктом владних повноважень або юридичною особою (наказ, розпорядження), а її повноваження на представництво інтересів у суді визначені в посадовій інструкції, трудовому договорі чи контракті.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 185/9330/21.
Так, враховуючи вищенаведене, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, суду необхідно встановити, що вона перебуває у трудових відносинах з юридичною особою, а її повноваження визначені трудовим договором або посадовою інструкцією.
Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви на підтвердження повноважень Ванжи Н.В. додано: копію довіреності від 4676-К-Н-О від 11 серпня 2025 року, копію витягу з наказу про переміщення, копії посадової інструкції фахівця із супроводу судового та виконавчого провадження ГО, у якій в п. 3.16 передбачено повноваження останньої представляти інтереси банку в порядку самопредставництва в загальних та спеціалізованих судах окремих судових юрисдикцій всіх інстанцій, в і інших судах, що створюються та діють за законодавством України з наданням права підписання відповідних процесуальних документів, а також з правами, передбаченими процесуальним законодавством для сторін та інших учасників процесу (повноваження фахівця/юрисконсульта деталізуються у відповідній довіреності, яка видається уповноваженою особою АТ КБ «ПриватБанк»).
Таким чином, суд першої інстанції не взяв до уваги наявність у матеріалах позовної заяви вищевказаної посадової інструкції працівника позивача, яка в розумінні статті 58 ЦПК України є належним документом, що підтверджує право на самопредставництво, оскільки саме вона визначає коло трудових обов`язків працівника.
Наявність довіреності у даному випадку не спростовує статусу особи як такої, що діє в порядку самопредставництва, а є лише додатково поданим до суду документом, оскільки повноваження представника першочергово ґрунтуються на положеннях посадової інструкції, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 58 ЦПК України. 
При цьому ЦПК України не містить обмежень щодо застосування інституту самопредставництва залежно від ціни позову чи складності справи.
Відтак представник Ванжа Н.В. діяла не лише на підставі довіреності, а як працівник позивача у порядку самопредставництва, що дозволяє їй підписувати позовні заяви у справах будь-якої категорії складності, зокрема, які не є малозначними та підлягають розгляду у загальному провадженні.
Отже, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки документам, долученим до позовної заяви, та дійшов помилкового висновку про відсутність у представника позивача права на самопредставництво та відповідно повноважень на підписання позовної заяви, а тому помилково повернув її АТ КБ «ПриватБанк».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до обмеження права АТ КБ «ПриватБанк» на звернення з позовом до суду, а тому оскаржувана ухвала на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 17 грудня 2025 року – задовольнити.
Ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 17 грудня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Повний текст постанови складено 27 травня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді В.С. Городнича

І.Ю. Ткаченко