Справа № 309/1711/26
Провадження № 1-кс/309/328/26

У Х В А Л А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 липня 2026 року м. Хуст 
Слідчий суддя Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 , 
обвинуваченого ОСОБА_4 
адвоката ОСОБА_5 
розглянувши клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №62024140120001340, внесеному до ЄРДР від 18 грудня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , перебуваючого на посаді зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів 3 відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу розвідки та корегування роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого  
В С Т А Н О В И В:
Прокурор Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 звернувся до Хустського районного суду Закарпатської області із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 12026071050000275, внесеному до ЄРДР від 06.05.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Клопотання обґрунтоване тим, що солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби під час мобілізації, на особливий період та перебуваючи на посаді стрілець-снайпер 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою ухилення від проходження військової служби, без дозволу командування частини, в умовах воєнного часу, 04.11.2024 року не повернувся з відпустки за станом здоров`я до розташування підрозділу військової частини НОМЕР_3 , яка розташована у АДРЕСА_2 , та переховувався за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , та відсутній без поважних причин на військовій службі по 22.08.2025 року, а саме до моменту повернення ОСОБА_4 до військової частини НОМЕР_4 , що розташована у АДРЕСА_3 з метою подальшого проходження військової служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби.
Надалі, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби під час мобілізації, на особливий період, та перебуваючи на посаді зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів 3 відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу розвідки та корегування роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_2 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою ухилення від проходження військової служби, без дозволу командування частини, в умовах воєнного часу, 06.10.2025 року повторно самовільно залишив місце постійного розташування військової частини НОМЕР_2 , яка розташована біля АДРЕСА_4 , та переховувався за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , та був відсутній без поважних причин на військовій службі до моменту його затримання працівниками поліції Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області, а саме до 06.05.2026 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби.
Таким чином, ОСОБА_4 вищенаведеними діями вчинив два окремих діяння самовільного залишення військової частини, які не були об`єднані єдиним умислом.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: нез`явлення військовослужбовця з лікувального закладу на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану та самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
06.05.2026 року ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.
06.05.2026 року о 17:30 год. ОСОБА_4 , було затримано за адресою АДРЕСА_5 у приміщенні Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області відповідно до ч.1 п.6 ст.615 КПК України.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення ґрунтується на зібраних у ході досудового розслідування доказах, а саме: Повідомленням командування військової частини, службовим розслідування за фактом самовільного залишення військової частини, допитами свідків та іншими матеріалами в сукупності.
Стосовно ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Хустського районного суду у справі №309/1711/26 від 07.05.2026 у вказаному кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою по 04.07.2026 включно, без визначення розміру застави.
Строк дії ухвали до 04.07.2026 року включно.
Сторона обвинувачення вважає, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки, ОСОБА_4 як обвинуваченого у кримінальному провадженні, з метою запобігання можливого ухилення від суду, виникла необхідність в продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Пунктом 4 частини 2 статті 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Наразі ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.
Що стосується ризиків, передбачених ст. 177 КК України, то, на думку сторони обвинувачення, в ході досудового розслідування встановлено їх наявність, а саме те, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які продовжують існувати і на даний час, заявлені ризики не зменшилися та виправдовують тримання особи під вартою.
- переховуватися від органу досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується, тим що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від суду з метою уникнення покарання, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбуванням покарання.
- крім того, з обставин кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 , будучи особою, яка на підставі статутів Збройних Сил України, Присяги, взявши на себе зобов`язання знаходитися на території місця дислокації свого військового підрозділу або у місці, визначеному його командирами, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно дотримуватись Конституції і законів України, зберігати державну і військову таємницю, порушив ці зобов`язання. Вказане також має стати підставою для того аби визнати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання таким, що не може бути застосований до особи, яка своєю поведінкою вже продемонструвала зневагу до уповноважених осіб Збройних Сил України, під чиїм контролем мав знаходитися як підлеглий їм військовослужбовець.
- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується тим, що обвинувачений має мотив та можливість внаслідок посади та звання у Збройних Силах України, а також наявних у нього навичок та знань, вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом вмовляння, підкупу, залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій.
Важає, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.
Ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується тим, що обвинувачуваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців, може вжити заходів самостійно або через інших осіб до знищення документів, що мають значення для кримінального провадження. 
Крім того, обвинувачуваний, перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому обвинувачується, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування.
- вчиняти інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) підтверджується тим, що обвинувачуваний вчиняючи злочин, в умовах воєнного стану, фактично відмовився виконувати завдання, що потягне за собою перекладення його обов`язків на інших військовослужбовців, збільшення навантаження на них та посилення загрози їхньому життю. Такі дії ОСОБА_4 вже є опосередкованим посяганням на життя та здоров`я інших військовослужбовців та фактичним висловленням байдужості до їх безпеки на користь власного страху. З огляду на це, а також те, що обвинувачуваному загрожує покарання до 10 років позбавлення волі, з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування існує реальна можливість вчинення останнім злочину, передбаченого ст. 408 КК України («Дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу»).
Звертаючись з відповідним клопотанням, бере до уваги, що обвинувачений не має захворювань, що включені до додатку №13 «Перелік хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я № 1348/5/572 від 15.08.2014 «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», тобто він є особою, яка не має протипоказань до утримання під вартою.
Злочини, які інкримінуються ОСОБА_4 є тяжким і передбачає можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
На думку сторони обвинувачення, інший запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальні поведінку обвинуваченого у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.
Також, п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, потребує від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, в умовах воєнного стану на території України, такий підхід національних судів щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може породити позитивні прецеденти для належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, що поміж іншого, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану та підриву авторитету Збройних Сил України.
Те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, може впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. До обвинуваченого, з огляду на його довготривале ухилення від явки до органу досудового розслідування, доцільно продовжити застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден інший запобіжний захід не може забезпечити вирішення завдань кримінального процесу, зокрема належну його процесуальну поведінку.
Строк дії обраного судом стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу спливає 04.07.2026 у зв`язку з чим, виникла необхідність продовжити строк дії цього запобіжного заходу до 60 діб.
29.06.2026 обвинувальний акт у кримінальному провадженні №62024140120001340 від 18.12.2024 року відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень – злочинів, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України направлено до Хустського районного суду Закарпатської області для розгляду по суті. 
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, вказаних у його мотивувальній частині, зокрема враховуючи наявність у даному провадженні обґрунтованого обвинувачення у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання, а саме те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, санкція за скоєння якого передбачає лише покарання у вигляді реального позбавлення волі, що в своїй сукупності вказує на те, що він будучи обізнаним з мірою покарання, перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
В судовому засіданні ОСОБА_4 , його захисник ОСОБА_5 заперечили проти задоволення клопотання. Суду пояснили, що слідчим не доведено наявність ризиків, про які він вказує у своєму клопотанні. Просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 ствердив, що він залишив військову частину самовільно, оскільки потребував реабілітації, однак із відпустки не повернувся до військової частини і не повідомив начальника військової частини про причини неповернення. 
За таких обставин, слідчий суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішенні питання застосування заходу забезпечення кримінального провадження, приходить до наступного.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст.407 КК України за вище наведених обставин.
За вказаним фактом відомості за матеріалами було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате розслідування провадження, в ході якого ОСОБА_4 обвинувачують у вчинені вказаного злочину та подано до слідчого судді дане клопотання про обрання запобіжного заходу, аналізуючи яке на дотримання положень КПК України слідчий суддя враховує наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.
Згідно норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, визначені п. 1 - п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.
Слідчим суддею, на час порушеного у клопотанні питання, про обвинуваченого встановлено такі відомості: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець та мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , перебуває на посаді зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів 3 відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу розвідки та корегування роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», раніше не судимий.
Обвинуваченому у цьому провадженні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та пред`явлено обвинувачення. 
Відповідно, аналізуючи указані фактори у цьому провадженні слідчий суддя ураховує, що застосування до обвинуваченого будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованого обвинувачення.
Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.
Проаналізувавши долучені до даного клопотання документи за своїм внутрішнім переконанням, у порядку ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, слідчий суддя вважає, що наявні у провадженні фактичні дані, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, документи та інші) свідчать про обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, у якому його обвинувачують, оскільки в своїй сукупності указують на існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що цей обвинувачений міг вчинити правопорушення.
Щодо ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, то слід зазначити, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що побвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України (частина 2 статті 177 КПК України).
При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
У цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого слідчий суддя погоджується з висновком про наявність ризиків впливу, переховування та перешкоджання.
Оцінюючи наявність ризику впливу у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить з встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та уважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчинення злочину, у якому останній обвинувачується, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Наявність ризику впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань свідків та дослідження їх судом.
Реальним на переконання слідчого судді є і ризик переховування, адже наявність певного ризику/ризиків, зокрема ризику втечі, має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови), Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)), а у даному конкретному випадку, такий ризик є обґрунтованим, оскільки він належним чином умотивований, прокурором та підтверджуються наявними матеріалами, зокрема слідчий суддя враховує той факт, що ОСОБА_4 після залишення військової частини, не повідомив про причини не прибуття до військової частини, що свідчить про те, що він перебуваючи на свободі, будучи обізнаним з санкцією статті, яка йому інкримінується, може і надалі переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Як наслідок є дійсними обставини, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 194 КПК України.
Слідчий суддя враховує, що відповідно до ч.8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.
Також слідчий суддя враховує положення вимог ч.4 ст. 183 КПК України, відповідно до яких, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2,258-258-6,260,261,402-405,407,408,429,437-442 Кримінального кодексу України.
За таких обставин, слідчий суддя, враховує той факт, що при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор довів наявність всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України, уважає за необхідне продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави, оскільки обвинувачений може внести заставу та покинути територію України.
З урахуванням наведеного, а також зважаючи на відсутність міцних соціальних зв`язків, на думку суду, застосування до ОСОБА_4 іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку, оскільки ОСОБА_4 може ухилятися від слідства та суду , у зв`язку з чим клопотання підлягає задоволенню. 
Керуючись статтями 177, 178, 193,194 , слідчий суддя, - 
П О С Т А Н О В И В: 
Клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №62024140120001340, внесеному до ЄРДР від 18 грудня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , перебуваючого на посаді зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів 3 відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу розвідки та корегування роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого – задовольнити. 
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, українцю, уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб з 05липня 2026 року по 02 вересня 2026 року включно, без визначення застави.
Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. 
Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити обвинуваченому негайно після її оголошення та довести до відома виконавців.
Повний текст ухвали складено та оголошено учасникам процесу 07 липня 2026 року о 10 год. 00 хв.  

Слідчий суддя 
Хустського районного суду: ОСОБА_1