ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/2775/26

01 липня 2026 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026255320000272 від 09.06.2026 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, неодруженого, на утриманні має малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, є особою з інвалідністю ІІ групи, зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , раніше судимого: 03 квітня 2026 року Золотоніським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 06.06.2026 о 18.30 год., перебуваючи по АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, умисно схопив правою рукою за шию потерпілу ОСОБА_5 і повалив її на землю. У подальшому ОСОБА_3 наступив правою ногою потерпілій на внутрішню поверхню лівого плеча та наніс їй один удар головою в міжбрівну ділянку, внаслідок чого спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді подряпин на голові, синців на обох верхніх кінцівках, які відповідно до висновку експерта № 05-8-01/219/228 від 22.06.2026 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Він же, 06.06.2026 о 22.00 год., перебуваючи поблизу магазину «Крамничка», що розташований по вул. Незалежності 2 у с. Шабельники Золотоніського району Черкаської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, умисно схопив лівою рукою за шию потерпілу ОСОБА_6 та в подальшому наніс їй один удар головою в область лоба та один удар головою в область лівого ока, внаслідок чого спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді садна та синця на голові, які відповідно до висновку експерта № 05-8-01/217/221 від 16.06.2026 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
До обвинувального акта прокурором долучено клопотання про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, відповідно до положень ч. 1 ст. 302 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 надав письмову заяву, складену в присутності захисника ОСОБА_7 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні. Крім того, в заяві ОСОБА_3 вказав, що його згода на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без його участі є добровільною.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироці суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження. 
Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 , складену в присутності захисника ОСОБА_7 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, із урахуванням клопотання прокурора та заяви потерпілого щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає розгляду в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.
При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом», п.53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Вєренцов проти України»).
Вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження є доведеною «поза розумним сумнівом».
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
У рішенні «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття.
Обставин, передбачених ст. 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке в силу вимог ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, особливості й обставини його вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, є особою з інвалідністю ІІ групи, за місцем проживання характеризується негативно.
Суд вважає за необхідне призначити йому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Окрім того, суд враховує, що вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.04.2026 ОСОБА_3 визнано винним за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.. Станом на день розгляду даного кримінального провадження штраф не сплачено.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Враховуючи, що за даним та попереднім вироками ОСОБА_3 призначено покарання у виді штрафу, що є покаранням одного виду, то в даному випадку остаточне покарання ОСОБА_3 слід визначити із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України.
Отже, враховуючи те, що ОСОБА_3 вчинив нове кримінальне правопорушення після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, остаточне покарання останньому слід призначати на підставі ст.ст. 71, 72 КК України шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду. Зокрема, до покарання, призначеного даним вироком, слід приєднати невідбуте покарання за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.04.2026.
Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.
Запобіжний захід не обирався.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд 

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
На підставі ст.ст. 71 та 72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.04.2026 та визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) грн.
Вирок може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1