ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
07.05.2026	Справа № 915/68/26	
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи
За позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, проспект Берестейський, буд. 14; ідентифікаційний код: 38727770)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарантбудплюс» (01042, м. Київ, вул. Джона Маккейна, буд. 16, кв. 4; ідентифікаційний код: 44791367)
про стягнення 193343,75 грн.
Без повідомлення (виклику) учасників справи.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
22.01.2026 до Господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Ольвія» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарантбудплюс» про стягнення штрафних санкцій у розмірі 193343,75 грн.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №88-В-АМПУ-25 від 02.09.2025 прострочив поставку товару, у зв`язку з чим позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 75656,25 грн пені та 117687,50 грн штрафу.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.01.2026 позовну заяву Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» направлено за підсудністю до Господарського суду міста Києва.
Внаслідок проведеного автоматизованого розподілу позовну заяву Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» передано на розгляд судді Спичаку О.М.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 (суддя Спичак О.М.) відкрито провадження у справі №915/68/26, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
05.03.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву, яке було задоволено ухвалою суду від 12.03.2026.
07.04.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повідомив, що 30 вересня 2025 року у місті Одесі сталося стихійне лихо - впродовж кількох годин на місто випала майже двомісячна норма дощу, що призвело до масштабних підтоплень житлових та виробничих кварталів, транспортної інфраструктури та комунальних мереж. При цьому, місцезнаходження виробничих потужностей відповідача опинилось у епіцентрі підтоплення. Ліквідація наслідків повені (відкачування води, осушення виробничого майданчика) тривало майже два тижні, що унеможливлювало початок/продовження виготовлення замовлених конструкцій. Також, слід зазначити, що протягом періоду з 15.09.2025 по 15.12.2025 року у місті Одесі та Одеській області було оголошено 192 повітряні тривоги, що також значно ускладнювало вчасне виконання замовлення позивача через розташування виробничих потужностей відповідача у промисловій зоні міста Одеси та значну небезпеку працівникам відповідача.
Крім того, відповідач просить суд зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат, що підлягають стягненню з нього, до 8843,84 грн (3% річні) та 21916,77 грн (інфляційні втрати).
10.04.2026 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.
У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
02.09.2025 між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарантбудплюс» (постачальник) укладено Договір на закупівлю товару №88-В-АМПУ-25, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцю та установити (змонтувати) товар за кодом ДК 021:2015 44210000-5 Конструкції та їх частини (швидкоспоруджувані захисні споруди цивільного захисту модульного типу) (далі - товар), а покупець прийняти і оплатити такий товар в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 1.2 Договору на закупівлю товару №88-В-АМПУ-25 від 02.09.2025 найменування, асортимент, кількість, місце поставки і установки (монтажу), ціна товару визначені у переліку філій покупця з показниками місткості та місць поставки (монтажу) швидкоспоруджувальних захисних споруд цивільного захисту модульного типу (Додаток 1 до цього Договору) (далі - Перелік), який є його невід`ємною частиною.
Ціна цього договору становить 32279999,64 грн (п. 3.1 Договору на закупівлю товару №88-В-АМПУ-25 від 02.09.2025).
Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, та скріплення печатками, якщо такі є, у випадках, передбачених законодавством України, і діє до 31.12.2025 включно, а в частині здійснення розрахунків покупцем за товар, який було відправлено в межах строку дії цього договору, та виконання гарантійних зобов`язань постачальником - до повного виконання зобов`язань (п. 10.1 Договору на закупівлю товару №88-В-АМПУ-25 від 02.09.2025).
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №88-В-АМПУ-25 від 02.09.2025 прострочив поставку товару, у зв`язку з чим позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 75656,25 грн пені та 117687,50 грн штрафу.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач повідомив, що 30 вересня 2025 року у місті Одесі сталося стихійне лихо - впродовж кількох годин на місто випала майже двомісячна норма дощу, що призвело до масштабних підтоплень житлових та виробничих кварталів, транспортної інфраструктури та комунальних мереж. При цьому, місцезнаходження виробничих потужностей відповідача опинилось у епіцентрі підтоплення. Ліквідація наслідків повені (відкачування води, осушення виробничого майданчика) тривало майже два тижні, що унеможливлювало початок/продовження виготовлення замовлених конструкцій. Також, слід зазначити, що протягом періоду з 15.09.2025 по 15.12.2025 року у місті Одесі та Одеській області було оголошено 192 повітряні тривоги, що також значно ускладнювало вчасне виконання замовлення позивача через розташування виробничих потужностей відповідача у промисловій зоні міста Одеси та значну небезпеку працівникам відповідача.
Крім того, відповідач просить суд зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат, що підлягають стягненню з нього, до 8843,84 грн (3% річні) та 21916,77 грн (інфляційні втрати).
Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно з ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. (ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Відповідно до п. 5.1 Договору на закупівлю товару №88-В-АМПУ-25 від 02.09.2025 поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі замовлень покупця, отриманих постачальником протягом строку дії цього договору.
Згідно з п. 5.2 Договору на закупівлю товару №88-В-АМПУ-25 від 02.09.2025 місце поставки (передачі) товару: регіони України, на умовах поставки DDP (Інкотермс-2020), за адресами, визначеними у Додатку 1 до цього договору, із покладанням на постачальника додаткового обов`язку із розвантаження товару, встановлення (монтажу) товару в місці поставки (місці монтажу), збирання товару та обов`язку нести всі ризики втрати чи пошкодження товару до моменту підписання сторонами видаткової накладної.
Відповідно до п. 5.5 Договору на закупівлю товару №88-В-АМПУ-25 від 02.09.2025 поставка товару здійснюється окремими партіями протягом 20 (двадцяти) робочих днів з дати отримання постачальником (в т.ч. засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою) замовлення на відповідну партію товару.
Відповідно до п. 5.6 Договору на закупівлю товару №88-В-АМПУ-25 від 02.09.2025 замовлення на партію товару надається уповноваженою особою покупця, визначеною відповідно до пункту 5.3. цього договору.
Згідно з п. 5.7 Договору на закупівлю товару №88-В-АМПУ-25 від 02.09.2025 замовлення повинно містити наступне: - найменування товару; - кількість товару; - вартість товару у грн з ПДВ; - загальну суму замовлення у грн з ПДВ; - місце поставки товару; - ПІБ, посаду та контактний телефон уповноваженої особи покупця, яка є відповідальною за прийняття партії Товару.
Філією «Ольвія» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» 15 вересня 2025 року на електронну пошту постачальника направлено замовлення на поставку швидкоспоруджуваних захисних споруд цивільного захисту модульного типу: 1 споруда місткістю 10 осіб та 1 споруда місткістю 15 осіб, за адресою філії «Ольвія» ДП «АМПУ», а саме: м. Миколаїв, вул. Айвазовського, 29/1.
Таким чином, відповідач повинен був поставити товар у строк до 13.10.2025.
Втім, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарантбудплюс» на адресу філії направило лист від 10.10.2025 року №10/2 про неможливість своєчасного виконання поставки у зв`язку з несприятливими погодними умовами та регулярними обстрілами міста Одеса.
У п. 5.11 Договору на закупівлю товару №88-В-АМПУ-25 від 02.09.2025 сторони погодили, що датою поставки партії товару вважається дата передачі постачальником покупцю партії товару згідно з підписаною сторонами видатковою накладною.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 15.12.2025 поставив позивачу товар, замовлений за заявкою від 15.09.2025, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000088 від 15.12.2025.
Тобто, відповідач прострочив поставку вказаного товару на суму 1681249,98 грн.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).
Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
У зв`язку з простроченням виконання відповідачем обов`язку з поставки товару позивачем нараховано та заявлено до стягнення 75656,25 грн пені та 117687,50 грн штрафу.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).
Згідно з п. 7.2.2 Договору на закупівлю товару №88-В-АМПУ-25 від 02.09.2025 за порушення строку поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або поставленого з порушенням строку, передбаченого пунктом 5.5.1. цього договору, товару, за кожний день порушення строку, а за порушення строку понад 30 (тридцять) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (семи) % вказаної вартості.
Перевіривши розрахунок штрафу, викладений позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку в його обгрунтованості - у сумі 117687,50 грн.
Також, перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку в його обгрунтованості - у сумі 75656,25 грн.
Що стосується заперечень відповідача, суд зазначає таке.
Так, відповідач вказує, що 30 вересня 2025 року у місті Одесі сталося стихійне лихо - впродовж кількох годин на місто випала майже двомісячна норма дощу, що призвело до масштабних підтоплень житлових та виробничих кварталів, транспортної інфраструктури та комунальних мереж. При цьому, місцезнаходження виробничих потужностей відповідача опинилось у епіцентрі підтоплення. Ліквідація наслідків повені (відкачування води, осушення виробничого майданчика) тривало майже два тижні, що унеможливлювало початок/продовження виготовлення замовлених конструкцій. Також, слід зазначити, що протягом періоду з 15.09.2025 по 15.12.2025 року у місті Одесі та Одеській області було оголошено 192 повітряні тривоги, що також значно ускладнювало вчасне виконання замовлення позивача через розташування виробничих потужностей відповідача у промисловій зоні міста Одеси та значну небезпеку працівникам відповідача.
З приводу вказаних відповідачем обставин суд зазначає, що посилання відповідача на обстріли міста Одеси суд відхиляє, оскільки договір укладено під час війни, і відповідач повинен цілком усвідомлювати всі наслідки цього.
Крім того, відповідно до п. 8.1 Договору на закупівлю товару №88-В-АМПУ-25 від 02.09.2025 сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, у разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажору), визначених частиною 2 статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», які не існували під час укладання цього Договору та виникли поза волею Сторін.
Відповідно до п. 8.2 Договору на закупівлю товару №88-В-АМПУ-25 від 02.09.2025 сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажору), повинна не пізніше ніж протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі з наданням доказів виникнення обставин непереборної сили (форс-мажору).
Згідно з п. 8.3 Договору на закупівлю товару №88-В-АМПУ-25 від 02.09.2025 доказом виникнення обставин непереборної сили (форс-мажору) та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України або уповноваженими нею на те регіональними торгово-промисловими палатами. Неповідомлення або невчасне повідомлення позбавляє сторону права посилатися на будь-яке вищезгадане як на підставу звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань.
Доказів існування форс-мажорних обставин за Договором на закупівлю товару №88-В-АМПУ-25 від 02.09.2025 відповідачем суду не надано.
Крім того, відповідач просить суд зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат, що підлягають стягненню з нього, до 8843,84 грн (3% річні) та 21916,77 грн (інфляційні втрати).
Втім, суд зазначає, що позивач не заявляє до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати.
Разом з тим, суд враховує, що згідно із частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18.
Суд враховує надані відповідачем пояснення про настання в Одесі стихійного лиха - впродовж кількох годин на місто випала майже двомісячна норма дощу, що призвело до масштабних підтоплень житлових та виробничих кварталів, транспортної інфраструктури та комунальних мереж.
Як пояснив відповідач, його виробничі потужності опинилось у епіцентрі підтоплення. Ліквідація наслідків повені (відкачування води, осушення виробничого майданчика) тривало майже два тижні, що унеможливлювало початок/продовження виготовлення замовлених конструкцій.
Зважаючи на викладені обставини та враховуючи ненадання позивачем доказів понесення ним збитків внаслідок прострочення виконання відповідачем обов`язку з поставки товару, суд дійшов висновку зменшити розмір штрафних санкцій, які підлягають до стягнення з відповідача, на 30%.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Так як позов у даній справі задоволений частково не у зв`язку з його необгрунтованістю, а у зв`язку із зменшенням судом розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача, то судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).
Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, 

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарантбудплюс» (01042, м. Київ, вул. Джона Маккейна, буд. 16, кв. 4; ідентифікаційний код: 44791367) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, проспект Берестейський, буд. 14; ідентифікаційний код: 38727770) пеню у розмірі 52959 (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 38 коп., штраф у розмірі 82381 (вісімдесят дві тисячі триста вісімдесят одна) грн 25 коп. та судовий збір у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп.
3. В іншій частині позову відмовити.
4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Спичак