Справа № 539/1373/26
Провадження № 2/539/1371/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2026 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Пилипчука М. М.,
за участі секретаря судового засідання Берко О. С.,
розглянувши в приміщенні суду у місті Лубнах Полтавської області у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи відповідача
У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (далі - ТОВ «Він Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 12 червня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АвентусУкраїна» (далі - ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 188345. Відповідно до індивідуальної частини договору № 188345 про наданняфінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» надаловідповідачукредитнікоштиу сумі 3 500 грн.
ТОВ «Авентус Україна» виконало умови договору про надання фінансового кредиту № 188345 від 12 червня 2018 року та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 3 500 грн, а відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка станом на день укладення відступлення права вимоги становить 14 715 грн, з яких: 3 500 грн - заборгованість з основного боргу, 1 890 грн - заборгованість за процентами, 9 325 грн - заборгованість за пенею і штрафами.
12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором № 188345. Відповідно до пункту 2.2 договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року - окрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги - кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній.
08 жовтня 2018 року укладено додаткову угоду № 6 та на виконання договору факторингу № 1 підписано реєстр прав вимоги № 7 від 08 жовтня 2018 року про те, що на умовах вказаного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі, і до відповідача ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 188345 від 12 червня 2018 року перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 31 грудня 2018 року укладено додаткову угоду щодо перебігу строку дії договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року. 25 липня 2024 року відповідно протоколу загальних зборів № 1706 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» змінило найменування на ТОВ «Він Фінанс».
Оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитору у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, то ТОВ «Він Фінанс» вважало за доцільне користуватись обсягом прав, якими був наділений попередній кредитор, але в межах, що не суперечать нормам законодавства щодо позовної давності.
У зв`язку з викладеним, ТОВ «Він Фінанс» нараховано на суму боргу за договором про надання фінансового кредиту від 12 червня 2018 року № 188345 інфляційні втрати в розмірі 3 217,65 грн та 3 % річних, які входять до складу грошового зобов`язання в розмірі 1 325,56 грн, тобто загальна сума становить 19 258,21 грн. Крім цього, позивач зазначив, що з об`єктивних причин, а саме у зв`язку дією карантину, введеного в Україні у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби та з введенням в Україні воєнного стану, позов подається поза межами строку позовної давності, які він просив визнати поважними.
ТОВ «Він Фінас» просило суд поновити строк позовної давності для подання позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 188345 від 12 червня 2018 року, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 188345 від 12 червня 2018 року в розмірі 19 258,21 грн, судовий збір - 2 622,40 грн та витрати на професійну правову допомогу - 5 000 грн.
Відповідач подала до суду заяву, в якій, зокрема, вказувала, що має сумніви відносно правильності нарахування та обґрунтованості заявленої суми боргу, і взагалі вважає що строк позовної давності сплив, оскільки кредитні зобов`язання виникли у 2018 році.
Рух справи
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 березня 2026 року справу № 539/1373/26 передано судді Пилипчуку М. М.
Суд відповідно до частини шостої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) України звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.
У відповіді, яка надійшла до суду з Відділу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, вказано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за даними реєстру територіальної громади, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 27 квітня 2026 року, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, позивачу відповіді на відзив, відповідачу заперечення на відповідь на відзив.
У зв`язку з неявкою відповідача 27 квітня 2026 року розгляд справи відкладено на 26 травня 2026 року, а у подальшому - на 15 червня 2026 року.
ТОВ «Він Фінанс» просило розглянути справу без участі представника позивача. 
Відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи без її участі, оскільки проживає за кордоном і з`явитись до суду вона не має можливості. При цьому відповідач вказує, що має сумніви відносно правильності нарахування та обґрунтованості заявленої суми боргу, і взагалі вважає що строк позовної давності сплив, оскільки кредитні зобов`язання виникли у 2018 році.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини, встановлені судом
Суд встановив, що позивачем в обґрунтування позовних вимог надано індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту від 12 червня 2018 року № 188345, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 уклали цю індивідуальну частину договору про надання грошових коштів, в тому числі на умовах фінансового кредиту.
Відповідно до умов вказаної індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту від 12 червня 2018 року № 188345 (пункти 1.1, 1.2, 1.3, 1.3.1) ТОВ «Авентус Україна» надає клієнту грошові кошти в розмірі 3 500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом в такому виді: 0,9 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (328,5 % річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного у пункті 1.4 цього договору, починаючи з наступного дня після надання кредиту. Сукупна вартість кредиту складає 127 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 4 445 грн у грошовому виразі та включає в себе: 27 % за користування кредитом від суми кредиту (у процентному виразі) або 945 грн (у грошовому виразі). 
Згідно з пунктом 1.4 індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту від 12 червня 2018 року № 188345 строк дії договору складає 30 днів.
Відповідно до пункту 1.5 індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту від 12 червня 2018 року № 188345 кредит надається шляхом перерахунку коштів у безготівковій формі на рахунок клієнта.
У випадку прострочення повернення суми кредиту та нарахованих процентів позичальником настає відповідальність у виді пені в розмірі 3 % від суми кредиту за кожен день прострочення починаючи з 4 дня прострочення, строк нарахування пені не може перевищувати 90 днів. На четвертий прострочення, крім пені, позичальник повинна сплатити штраф у розмірі 100 грн, на 30 день прострочення, крім пені, позичальник повинна сплатити штраф у розмірі 300 грн, на 90 день прострочення, крім пені, позичальник повинна сплатити штраф у розмірі 500 грн (пункти 4.4 - 4.4.4 індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту від 12 червня 2018 року № 188345).
У графіку розрахунків до договору про надання фінансового кредиту від 12 червня 2018 року № 188345 зазначено суму кредиту - 3 500 грн, суму нарахованих процентів - 945 грн, дату повернення кредитних коштів та процентів - не пізніше 12 липня 2018 року.
У матеріалах позову міститься довідка про ідентифікацію, надана ТОВ «Авентус Україна», відповідно до якої договір про надання фінансового кредиту від 12 червня 2018 року № 188345 підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було направлено на фінансовий номер телефону відповідача у вигляді SMS-повідомлення.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами договору.
12 квітня 2018 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» і ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого відбулося відступлення прав вимоги до боржників. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 08 жовтня 2018 року № 7 ТОВ «Він Фінанс» набуло право вимоги до відповідача по заборгованості за кредитним договором від 12 червня 2018 року № 188345 в сумі 14 715 грн, з яких: 3 500 грн - заборгованість з основного боргу, 1 890 грн - заборгованість за процентами, 9 325 грн - заборгованість за пенею і штрафами.
Відповідно до протоколу загальних зборів № 1706 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 25 липня 2024 року замінено найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс».
У зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, позивачем нараховано суму боргу за інфляційними втратами за період з березня 2019 року до лютого 2022 року в розмірі 3 217,65 грн та 3 % річних за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року в розмірі - 1 325,56 грн.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Кредитний договір, за яким позивач заявив вимоги у цій справі, укладений сторонами цього правочину в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Матеріалами справи підтверджено факт підписання відповідачем кредитного договору, за умовами якого їй передано грошові кошти у погодженому розмірі та на погоджений сторонами цього правочину строк, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок відповідача. Зазначений договір укладений у вигляді електронного документа: шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису згідно із Законом України «Про електронну комерцію». Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти.
Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що всі дії, вчинені від імені відповідача, вчинені не нею, матеріали справи не містять. Зібраними у справі доказами підтверджено, що кредитний договір укладений з дотриманням вимог закону. Водночас відповідач не заперечувала факт укладення кредитного договору та отримання коштів за цим правочином, а ставила під сумнів правильність нарахування та обґрунтованість заявленої суми боргу.
Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Сторони узгодили умови договору, зокрема, щодо розміру процентів за користування коштами.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором (частина перша статті 1077 ЦК України).
ТОВ «Він Фінанс» у визначений законом спосіб набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором про надання фінансового кредиту від 12 червня 2018 року № 188345, що підтверджується договором факторингу від 12 квітня 2018 року № 1, додатковими угодами від 08 жовтня 2018 року та від 31 грудня 2018 року, витягом з реєстру прав вимог.
Отже, зібраними у справі доказами підтверджено, що відповідач уклала договір про надання фінансового кредиту, фактично отримані у борг грошові кошти в добровільному порядку на користь первісного кредитора та позивача в повному обсязі не повернула, тому ТОВ «Він Фінанс» обґрунтовано звернулося до суду за захистом порушених прав.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача перед кредитором становить: 19 258,21 грн, з яких: 3 500 грн - заборгованість з основного боргу, 1 890 грн - заборгованість за процентами, 9 325 грн - заборгованість за пенею і штрафами, інфляційні втрати за період з березня 2019 року по лютий 2022 року в розмірі 3 217,65грн, 3 % річних з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року в розмірі - 1 325,56 грн.
Водночас суд не погоджується з визначеним позивачем розміром заборгованості за кредитним договором з огляду на таке.
У постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 755/10942/17 викладено висновок про те, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (у цьому випадку розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково, зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду.
Щодо вимоги про стягнення пені і штрафів у сумі 9 325 грн суд зазначає таке. За умовами підпункту 4.4.1 пункту 4.4 договору про надання фінансового кредиту № 188345 від 12 червня 2018 року у разі прострочення повернення суми кредиту позичальник зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 3 % від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з четвертого дня прострочення, при цьому строк нарахування пені не може перевищувати 90 днів. Крім того, відповідно до підпунктів 4.4.2 - 4.4.4 пункту 4.4 договору позичальник додатково сплачує штрафи у фіксованому розмірі: на четвертий день прострочення - 100 грн, на тридцятий день - 300 грн, на дев`яностий день - 500 грн.
Заявлений позивачем до стягнення розмір пені та штрафів у сумі 9 325 грн узгоджується з погодженими сторонами кредитних правовідносин умовами кредитного договору та не суперечить чинним на час нарахування таких сум нормам матеріального права. При цьому пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України до спірних правовідносин не застосовується, оскільки набрав чинності пізніше за період, у якому позивачем нараховано пеню та штрафи. Зважаючи на викладене та з урахуванням того, що відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог, вимога про стягнення пені і штрафів у сумі 9 325 грн підлягає задоволенню.
Щодо нарахування суми процентів суд зазначає наступне.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після закінчення строку кредитування.
Отже, у індивідуальній частині договору № 188345 про надання фінансового кредиту від 12 червня 2018 року сторонами було погоджено, що термін кредиту становить 30 днів, і сукупна вартість кредиту з урахуванням основної суми та процентів за користування кредитом становить 4 445 грн.
Відтак, загальна сума по договору про надання фінансового кредиту від 12 червня 2018 року № 188345, яка підлягає стягненню з відповідача становить 4 445 грн.
Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання фінансового кредиту від 12 червня 2018 року № 188345 становить 4 445 грн.
Крім цього, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат за період з березня 2019 року до лютого 2022 року в розмірі 3 217,65 грн та 3 % річних за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року в розмірі 1 325,56 грн, які нараховувались останнім на суму 14 715 грн.
Оскільки право кредитодавця нараховувати проценти припинилося із закінченням строку кредитування, базою для нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних у порядку статті 625 ЦК України є сума простроченого грошового зобов`язання за договором у розмірі 4 445 грн (3 500 грн основного боргу та 945 грн процентів). Інфляційні втрати обчислюються за формулою, згідно з якою сума боргу множиться на сукупний індекс інфляції за період прострочення та зменшується на суму боргу. За період з березня 2019 року до лютого 2022 року сукупний індекс інфляції становить 1,21866444, а тому розмір інфляційних втрат на суму боргу 4 445 грн складає 971,96 грн (4 445 грн ? 1,21866444 - 4 445 грн).
Три проценти річних обчислюються за формулою: сума заборгованості ? 3 ? кількість днів прострочення : 365 : 100. За період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року (1097 днів) на суму боргу 4 445 грн розмір трьох процентів річних становить 400,42 грн.
Отже, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 15 142,38 грн, з яких: 3 500 грн - заборгованість з основного боргу, 945 грн - заборгованість за процентами, 9 325 грн - заборгованість за пенею і штрафами, інфляційні втрати за період з березня 2019 року до лютого 2022 року - 971,96 грн, 3 % річних з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року - 400,42 грн.
У поданій до суду заяві відповідач не заперечувала факт укладення договору про надання їй фінансового кредиту та отримання нею коштів за цим правочином. 
Водночас, ОСОБА_1 ставила під сумнів правильність та обґрунтованість заявленої позивачем до стягнення суми кредитної заборгованості. Також відповідач вважає, що позов подано поза межами строку позовної давності.
Доводи відповідача щодо неправильності та необґрунтованості заявленої до стягнення суми боргу частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості на відповідність умовам договору про надання фінансового кредиту від 12 червня 2018 року № 188345, суд встановив, що заявлені позивачем до стягнення проценти за користування кредитом у розмірі 1 890 грн перевищують погоджену сторонами сукупну вартість кредиту, у зв`язку з чим розмір процентів, що підлягають стягненню, визначено судом у межах сукупної вартості кредиту, а розмір інфляційних втрат і трьох процентів річних - виходячи із суми простроченого грошового зобов`язання за договором. З урахуванням наведеного суд здійснив власний розрахунок заборгованості та визначив суму, що підлягає стягненню, у меншому розмірі, ніж заявлено позивачем. Водночас твердження відповідача про повну безпідставність позову суд відхиляє, оскільки факт укладення договору, отримання кредитних коштів та невиконання зобов`язання щодо їх повернення знайшли своє підтвердження зібраними у справі доказами.
Доводи відповідача щодо строку позовної давності є помилковими, оскільки за умовами договору позичальник зобов`язана була повернути кредит та сплатити проценти не пізніше 12 липня 2018 року, а тому перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами про стягнення основного боргу та процентів розпочався з 13 липня 2018 року і за загальним правилом мав спливати 13 липня 2021 року. Однак станом на 12 березня 2020 року, тобто на час запровадження карантину, цей строк ще не сплив, а тому його перебіг було продовжено на строк дії карантину, а в подальшому - на період дії воєнного стану. Отже, строк позовної давності позивачем не пропущено.
Висновки за результатами розгляду позовних вимог
Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором порушено майнові права позивача, тому наявні підстави для судового захисту прав кредитора, у зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ «Він Фінанс» підлягають задоволенню частково.
Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення обґрунтоване доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими у судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.
Щодо судових витрат
Оскільки позовні вимоги задоволено частково (78,63 %), то суд відповідно до статті 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 093,40 грн (2 662,40 грн х 78,63 %).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку з реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 753/25081/21).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Суд враховує, що факт надання позивачу професійної правничої допомоги підтверджується матеріалами справи.
До ухвалення судового рішення на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу стороною позивача надано договір про надання правничої допомоги № 33 від 22 березня 2024 року, додаткову угоду до договору № 33 про надання правової допомоги від 22 березня 2024 року акт про підтвердження факту надання правничої допомоги від 12 лютого 2026 року, детальний опис робіт, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 11306/10.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Представник відповідача заявив про зменшення витрат на правничу допомогу до 3 000 грн. Вважав, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є неспіврозмірними та не пропорційними до предмета спору з урахуванням ціни позову, обсягу виконаної роботи, категорією справи та клопотанням у позовній заяві про розгляд справи без участі представника позивача.
Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи, надав оцінку наданих на підтвердження понесених таких витрат доказів у їх сукупності, врахував пропорційність розміру задоволених позовних вимог, характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин цієї справи, її складності та значимості дій адвоката у справі, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру до 2 000 грн. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76, 81, 141, 258, 263, 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 12 червня 2018 року № 188345 у розмірі 15 142 (п`ятнадцять тисяч сто сорок дві) гривні 38 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» судовий збір у розмірі 2 093 (дві тисячі дев`яносто три) гривні 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень.
Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8; ЄДРПОУ - 38750239).
Відповідач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ).

Суддя М. М. Пилипчук