Провадження 2/557/616/2026
Справа 557/546/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року с-ще Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:
судді Оленич Ю.В.,
секретар судового засідання Дацюк І.С.,
номер справи 557/546/26,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач? Акціонерне товариство «Українська залізниця»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в с-щі Гоща цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди,
за участю представників учасників справи:
представника позивача - Таргонія В.М.,
представника відповідача - Яковчук О.Д.,?
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
У квітні 2026 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, у якому просив стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Українська залізниця») на користь позивача ОСОБА_1 300 000,00 грн відшкодування моральної шкоди без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Здолбунів Рівненської області потяг скоїв наїзд на ОСОБА_3 , 1996 року народження, який внаслідок отриманих травм загинув. Внаслідок смерті ОСОБА_4 позивачу, який є його батьком, спричинена моральна шкода, що виразилася у відчутті болю та стражданнях, пов`язаних із втратою сина, який загинув у молодому віці, оскільки смерть дитини є найтяжчою втратою для батьків. 
У позові зазначено, що сталий життєвий устрій позивача непоправно змінено з незалежних від нього обставин, до смерті сина у нього було звичне життя, в якому син займав важливе місце. Внаслідок смерті сина позивач назавжди позбавлений можливості отримувати від нього підтримку та допомогу в майбутньому, оскільки з часом в людини природньо зменшуються можливості самостійно піклуватись про себе, а діти згідно ст. 202 СК України зобов`язані утримувати своїх батьків. Позивач до кінця життя буде відчувати біль, сум та страждання. Щодо характеру та обсягу страждань, то представник зауважив, що емоції пов`язані зі смертю є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Передчасна смерть дитини стала різкою психотравматичною подією та страждання позивача, пов`язані зі смертю сина, є не «одномоментними», а «триваючими», тому що його втрата є непоправною подією.
ОСОБА_2 зазначив, що встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 300 000,00 грн. Такий розмір вважає розумним і справедливим, таким, який зможе хоча б частково допомогти в організації його життя після тяжкої втрати.
06 травня 2026 року представником АТ «Українська залізниця» Яковчук О.Д. подано відзив на позов, у якому зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги та заперечує щодо їх задоволення. В обґрунтування такої позиції у відзиві вказано, що 20 січня 2019 року на станції Здолбунів, на виході із станції на колії №Vа (непарна обвідна) 142 км ПК5, біля стрілочного переводу №10, при виїзді із кривої ділянки колії №Vа Рівненського парку до 142 км, на відстані 300 м, машиніст вантажного поїзда побачив на колії особу, однак, не зважаючи на подачу звукових сигналів та застосування екстреного гальмування, через малу відстань наїзду уникнути не вдалося. Внаслідок події потерпілий отримав травми, несумісні з життям, та помер на місці події. На місце події були викликані правоохоронні органи та медичні працівники. 
Так, висновком комісії із службового розслідування аварії встановлено, що вини працівників залізниці в настанні нещасного випадку не має. Причиною нещасного випадку є порушення громадянином ОСОБА_3 пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.20 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України». 
На переконання представника відповідача, факт перебування на колії загиблого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, і є достатнім доказом протиправної поведінки, коли потерпілий передбачав і свідомо допускав настання шкідливого результату, а саме наїзду поїзда. Разом з тим, машиніст не міг передбачити таку подію, або передбачив, але не міг її відвернути. 
За таких обставин, представник відповідача вважає, що факт вчинення ОСОБА_3 умисних дій, спрямованих на порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України звільняє АТ «Українська залізниця» від будь-якої відповідальності за шкоду, в тому числі моральну, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди АТ «Українська залізниця».
У поданому? ? відзиві представник відповідача звернула увагу суду на те, що в діях потерпілого мала місце не поведінка потерпілого, а умисел потерпілого ОСОБА_3 на порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, що, в свою чергу, потягло за собою смертельне травмування та сприяло виникненню моральної шкоди у позивача. Тому, відповідач не зобов`язаний нести жодної відповідальності за моральну шкоду, яка була завдана за таких обставин справи.
Окрім того, представник зауважує, що в позовній заяві при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди 300 000,00 грн не вказується розрахунок цієї суми, обґрунтування саме такого розміру відшкодування та якими доказами це підтверджується.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у вступному слові заявлені вимоги підтримали з підстав, які є аналогічними, зазначеним у позові. Представник додатково зауважив на тому, що потяг скоїв наїзд на сина позивача і оскільки потяг є джерелом підвищеної небезпеки, то для відшкодування шкоди не має значення вина. В ході досудового розслідування було встановлено, що загиблий порушив «Правила безпеки на залізничному транспортв України», проте умислу в його діях встановлено не було, а тому позов підлягає задоволенню.
Представник відповідача ОСОБА_5 у вступному слові у задоволенні позову просила відмовити, навівши мотиви, які є аналогічними, зазначеним у відзиві. 
Процесуальні дії у справі
20 квітня 2026 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
22 травня 2026 року задоволено клопотання представників сторін по справі про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.
25 травня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Здолбунів.
Вказані обставини не оспорюються стороною відповідача та підтверджуються даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , повторно виданого 12 березня 2026 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Львівського Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а також свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 25 січня 2019 року виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області.
Згідно даних акту службового розслідування аварії від 23 січня 2019 року, затвердженого начальником виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» Левицьким О.Ф., 20 січня 2019 року о 00 год 05 хв на станції Здолбунів, головна колія №Va, 142 км ПК 5, під час слідування поїзда №2815, локомотив? ? ВЛ-80 №103 (приписка ТЧ-3 Козятин) під управлінням ТЧМ-14 ОСОБА_6. та помічника ТЧМ-14 ОСОБА_7. виробничого підрозділу «Локомотивне депо Здолбунів» стався смертельний випадок, потерпілим є ОСОБА_3 , 1996 року народження. При слідуванні поїзда №2815 машиніст, побачивши людину на колії, подавав звукові сигнали великої гучності та застосував екстрене гальмування, на що потерпілий ніяк не реагував, наїзду уникнути не вдалося. Актом встановлено, що прожектор електропоїзда ВЛ-80к №103 перебував у справному стані та був увімкнений. За висновком комісії, вини працівників залізниці у настанні нещасного випадку немає, а причиною події стало порушення громадянином ОСОБА_3 пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.20 «Правил безпеки громадян на залізничному транспортні України».
Аналогічні обставини події відображені і у письмових поясненнях машиніста електровоза ОСОБА_6 та помічника машиніста ОСОБА_7 . 
На схемі наїзду на людину поїздом №2815 в добу 20 січня 2019 року на колії №Va Рівненського парку ст. Здолбунів (142 КМ ПК5) відображено місце наїзду.
Згідно довідки розшифровки швидкостемірної стрічки ВЛ80к-103 поїзд №2815 від 21 січня 2019 року №7, поїзд №2815 відправився зі ст. Здолбунів о 23 год 54 хв. На 142 км перегону Здолбунів - Озеряни, при швидкості 40 км/год застосовано екстренне гальмування, гальмівний шлях 250 м.? ? Розрахунковий гальмівний шлях - 300 м. Встановлена швидкість 40 км/год (Нак. № 227-Н від 18 квітня 2017 року).
Відповідно до акта від 20 січня 2019 року при заході електровоза ВЛ 80-103 на ПТО ст. с. Клепарів було проведено зовнішній огляд, при якому сторонніх ударів та вм`ятин не виявлено.
Відповідно до висновку експерта №17 від 28 лютого 2019 року, смерть ОСОБА_3 настала від масивної травми тіла з чисельними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів. Таким чином, між спричиненням потерпілому внаслідок залізничної травми тілесних ушкоджень і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Незадовго до смерті ОСОБА_3 вживав алкогольні напої, на що вказує наявність запаху алкоголю від досліджуваних порожнин та внутрішніх органів, а також виявлення при судово-токсикологічній експертизі у тканині м`язу? та сечі його трупа етилового спирту в кількості 1,75 ‰ та 3,51 ‰ відповідно. Така кількість етилового спирту в крові, за своєю функціональною оцінкою, може відповідати середньому ступеню інтоксикації.
Постановою слідчого СВ Здолбунівського відділення поліції ГУНП в Рівненській області? Ковальчук Б.С. від 23 березня 2019 року кримінальне провадження №12019180130000054, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 січня 2019 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Було встановлено, що 19 січня 2019 року до Здолбунівського ВП ГУНП в Рівненській області надійшло повідомлення чергового станції Здолбунів Мосіюка про те, що 20 січня 2019 року о 00 год 05 хв в м. Здолбунів, зупинка «Приходька», вантажний потяг 2815, що прямував в м. Львів, виявили поблизу платформи тіло чоловіка розрізане навпіл. У ході досудового розслідування встановлено, що трупом являється ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При судово-токсикологічній експертизі у тканині м`язу та сечі його трупа виявлено? етилового спирту в кількості 1,75 ‰ та 3,51 ‰ відповідно. В ході досудового розслідування також було встановлено, що запобігти залізнично-транспортній пригоді міг ОСОБА_3 , виконавши вимогу пунктів 2.1, 2.5 Правил безпеки громадян у частині перебування поза межами небезпечної зони при прослідуванні поїзда №2815.? ? Згідно протоколу №20 від 21 січня 2019 року розгляду випадку наїзду на людину поїздом №2815 в добу 19 січня 2019 року нарадою було встановлено, що у випадку наїзду на 142 км перегону Здолбунів-Озеряни вини працівників ВСП «Локомотивне депо Здолбунів» не має. ОСОБА_3 порушив «Правила безпеки громадян на залізнничному?транспорті України». В діях машиніста ОСОБА_6 порушень на залізничному транспорті, які знаходяться у причинному?зв`язку з наслідками залізничної аварії не встановлено.
Як убачається? ? з відповіді АТ «Українська залізниця» від 31 березня 2026 року №ЛК-39/658 вказаний електровоз серії ВЛ80к №103 перебував на балансі виробничого підрозділу? «Локомотивне депо Козятин» регіональної філії «Південно - Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Машиніст електровоза перебував у трудових відносинах з виробничим підрозділом «Локомотивне депо Здолбунів» регіональної філії «Львівська залізниця АТ «Укрзалізниця». 
Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд
Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.
Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини перша тадруга статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт»).
У той же час Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, заборонено ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м, проходити по залізничних мостах і тунелях, не обладнаних спеціальними настилами для проходу пішоходів, знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння?(пункти 2.5, 2.6, 2.10, 2.20).
Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.
За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Крім того, слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України застосовуються тоді, коли шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.
Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин).
Отже, лише наявність однієї з цих двох обставин (непереборної сили або умислу потерпілого), внаслідок яких було завдано шкоди, виключає відповідальність за завдану шкоду особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки.
Оскільки ОСОБА_3 загинув унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце на залізниці, тому АТ «Українська залізниця», з яким машиніст на момент наїзду на потерпілого перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини особи, яка таку шкоду завдала, а позивач наділений правом вимагати відшкодування йому спричиненої моральної шкоди в результаті смерті ОСОБА_3 , яка настала внаслідок наїзду на нього потягу. 
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц.
Разом з цим суд зазначає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).
Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо.
Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).
Судом установлено, що смерть ОСОБА_3 настала від масивної травми тіла з чисельними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів. Між спричиненням потерпілому внаслідок залізничної травми тілесних ушкоджень і настанням його смерті існує прямий причинно - наслідковий зв`язок. При цьому, потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеню, що підтверджується даними висновку експерта №17 від 28 лютого 2019 року. 
Разом з тим, відповідачем не доведено умисел загиблого ОСОБА_3 , тобто його усвідомлене бажання заподіяти собі шкоду. Сам по собі факт порушення потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України не свідчить про його умисел щодо настання таких наслідків, його смерті. Також відповідачем не доведено і матеріали справи не свідчать про те, що загибель ОСОБА_3 сталася внаслідок непереборної сили. 
За таких обставин підстав для звільнення відповідача від відшкодування завданої шкоди у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 немає.
Водночас, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 дійсно допустив грубу необережність, перебуваючи у забороненій зоні (лежав на лівій рейці по напрямку руху потяга), при цьому перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не відреагував на попереджувальні сигнали та не зійшов з колії на безпечну відстань, порушивши вимоги пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Порушення ж працівниками залізниці правил безпеки руху, на день ухвалення рішення не встановлено та доказів на підтвердження цього позивачем не надано.
Отже, враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, приймаючи до уваги те, що смерть ОСОБА_3 сталася внаслідок його грубої необережності, а саме порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд погоджується з тим, що позивачеві завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина, порушенням укладу його життя, втратою рідної людини, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. 
Так, позивач втратив сина, який займав важливе місце в його житті, загинув у молодому віці, його смерть однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань. 
Суд вважає, що передчасна втрата сина за наявності життєвих зв`язків між ними однозначно спричиняє моральні страждання.
За наведеного суд дійшов висновку, що обставини щодо спричинення шкоди не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини. Власник джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди, яких у цій справі не встановлено. 
Суд враховує, що в даному випадку мала місце груба необережність потерпілого, який, в порушення вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, перебував на залізничній колії, при цьому перебував в стані алкогольного сп`яніння середнього ступеню, що за нормами частини другої статті 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування за завдану шкоду.
За таких обставин, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок загибелі сина, а також беручи до уваги приписи частини другої статті 1193 ЦК України, враховуючи допущену грубу необережність самим потерпілим, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 200 000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
При цьому, суд ураховує зміни до податкового законодавства, які набули чинності з 23 травня 2020 року згідно із Законом України №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» та відповідно до яких стягнуті кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди є доходом, який підлягає оподаткуванню на час виконання рішення суду, і вважаючи справедливою сатисфакцією стягнення із відповідача моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн, тобто зменшуючи заявлений до стягнення розмір шкоди, вбачає за доцільне покласти на відповідача обов`язок зі сплати податків та зборів фізичних осіб, а виплату позивачу визначеної судом шкоди провести без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Розподіл судових витрат
Враховуючи часткове задоволення позову, те, що позовна заява подана в електронній формі, що є підставою для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового, з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору, з відповідача в доход держави, відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, слід стягнути судовий збір у розмірі 2 400,12 грн (4 500 х 0,8 = 3 600,00; 200 000,00 х 100 : 300 000,00 = 66,67%; 3 600,00 х 66,67% = 2 400,12).
Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок, без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в доход держави судовий збір в розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) гривень 12 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
-позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;
-відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ЄДРПОУ 40075815.

Повне судове рішення складено 29 червня 2026 року.

Суддя Оленич Ю.В.