Справа № 138/1085/26
Провадження №:2/138/1249/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.07.2026 м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі головуючого судді Ясінського Ю.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «Факторинг партнерс» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом.
Позовні вимоги мотивовані тим, зокрема, що відповідач та АТ «Ідея Банк» уклали договір кредиту № Р24.22379.005601934 від 18.08.2019. Кредитор належним чином та в повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором. 11.12.2025 між ПАТ «Ідея банк» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено договір факторингу №№ 11-12/25, у відповідності до умов якого, АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № Р24.22379.005601934. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору у неї утворилась заборгованість, яка станом на день звернення з позовом до суду становить 34543,07 грн., з яких 13963,52 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 7440,52 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги та 13139,03 грн. заборгованості за комісіями. Оскільки, станом на день пред`явлення даного позову до суду відповідачем не виконано взятих на себе зобов`язань згідно з кредитним договором, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № Р24.22379.005601934 в сумі 34543,07 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 09.04.2026 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.
За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Представник позивача, належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавав.
Відповідач отримала ухвалу суду про відкриття провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Вказаною ухвалою суду відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов, однак таким правом не скористалась. Будь-яких заяв, клопотань та заперечень суду не подавала.
Зважаючи на викладене суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані позивачем докази, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що 18.08.2019 між АТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено договір кредиту та страхування № Р24.22379.005601934. Згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 22445,00грн., строком на 18 місяців, з процентною ставкою 15% річних. Відповідно до пункту 3.1. вказаного договору, нанесенням власноручного підпису відповідач, зокрема, акцептував публічну пропозицію про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті банку www.ideabank.ua.
На підтвердження укладання вище вказаного договору позивачем також було надано таблицю обчислення загальної вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту.
Відповідно до ордеру-розпорядження №1 про видачу кредиту від 18.08.2019 та ордеру-розпорядження №2 про сплату страхового платежу від 18.08.2019 банк перерахував кредитні кошти у загальному розмірі 22445,00 грн. на рахунок відповідача. Про даний факт також свідчить надана позивачем копія меморіального ордеру №5300530 від 19.08.2019 відповідно до якого ОСОБА_1 перераховано 22445,00 грн., призначення платежу: видача кредиту згідно кредитного договору № Р24.22379.005601934 від 18.08.2019.
Як слідує з довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № Р24.22379.005601934 від 18.08.2019 складеного АТ «Ідея Банк», заборгованість відповідача по вказаному договору станом на 11.12.2025 становила 34543,07 грн. Також позивачем надано виписку з 01.01.2000 по 11.12.2025 по рахунку.
Відповідно до договору факторингу №11-12/25 від 11.12.2025 укладеного між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Факторинг Партнерс», відповідно до АТ «Ідея Банк» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги за Договором Р24.22379.005601934 від 18.08.2019.
Факт укладення вказаного договору підтверджується підписаним сторонами Актом приймання-передачі реєстру боржників для друку №1 (Лот №13) та №2 (Лот №15) від 11.12.2025, Акт приймання-передачі реєстру боржників №1 (Лот №13) в електронному вигляді від 11.12.2025, платіжною інструкцією № 0588840000 від 12.12.2025 про сплату коштів за договором факторингу №11-12/25 від 11.12.2025 та платіжною інструкцією № 0561150000 від 03.10.2025 про оплату гарантійного внеску про участь у торгах від 03.10.2025.
Як слідує з реєстру боржників для друку №1 (Лот №13) від 11.12.2025 до договору факторингу №11-12/2025 від 11.12.2025 та витягу реєстру боржників для друку № НОМЕР_1 (Лот №13) ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором Р24.22379.005601934 від 18.08.2019 (порядковий номер 2268) загальна сума заборгованості за яким становила 34543,07 грн., з яких 13963,52 грн. - сума заборгованості за основним боргом; 7440,52 грн. - сума заборгованості за відсотками; 13139,03 грн. – заборгованість за комісіями.
Вказане відповідає розрахунку заборгованості АТ «Ідея Банк», який міститься в матеріалах справи.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За правилом статті 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження №12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт-фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор -банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник-набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника;
Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.
Отже, суд встановив, що до позивача перейшло право вимоги за вказаним вище договором кредиту до відповідача, як боржника.
Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.
Суд також враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18), згідно яких у разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Правове регулювання щодо договорів оферти регулюється ст. 641,642 ЦК України, зокрема, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Як стверджує позивач, всупереч вказаним вище нормам закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаними вище договорами належним чином не виконала.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1.ст.526 ЦК України встановлює, що з має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Зважаючи на викладені вище норми права та встановлені обставини та враховуючи те, що кредитні договори, встановлюють обов`язок позичальника повернути кредит та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цими договорами, а також те, що позичальник не виконала взятті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення позики, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним вище кредитним договором у загальному розмірі 21404,04 грн., а саме: 13963,52 грн. - заборгованість за основним боргом; 7440,52 грн. - заборгованість за відсотками.
Водночас, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по комісії в розмірі 13139,03 грн.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Суд звертає увагу, що крім п. 1.5 кредитного договору у ньому більше не зазначено про інші банківські послуги кредитодавця, ніж ті що пов`язані з переказом коштів та прийманням готівки, також позивач не надав доказів надання будь-яких послуг згідно вказаного пункту договору, за що мав би сплатити боржник, а тому цей пункт фактично є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування», а також у зв`язку з недоведеністю цих вимог в їх задоволенні слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 061,03 грн. (3328/61,93%).
Також представник позивача просить стягнути з відповідача судові витрати з надання правової допомоги в розмірі 13 000 грн.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Водночас принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 суд зазначив, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
Суд встановив, що відповідно до Договору про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» домовились, що адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний оплачувати юридичну допомогу відповідно до умов розділу 4 договору.
Згідно п.п. 4.1, 4.5 договору вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємним додатком до договору. Сума визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром Адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає.
Згідно заявки на надання юридичної допомоги № 1352 від 02.02.2026 сторони за договором № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024 погодили надання наступних правових (юридичних) послуг Адвокатським об`єднанням ТОВ «Факторинг Партнерс» по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . Зокрема: надання усної консультації (2 год. по 2000 грн./год. = 4000 грн.); складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (3 год. по 3000 грн./год.= 9000 грн.). Всього погоджено послуг на суму 13000 грн.
Згідно з Витягом з Акту № 29 про надання юридичної допомоги від 27.02.2026 сторони погодили надання вказаних вище правових послуг Адвокатським об`єднанням Товариству відповідно до заявок на надання юридичної допомоги.
Разом з тим, суд враховує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.
Однак, виходячи із положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію їх необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені представником ТОВ «Факторинг Партнерс» витрати на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн. є завищеними.
Зокрема суд звертає увагу, що справа стосується стягнення заборгованості за кредитним договором ціна позову в якій становить 34543,07 грн., тобто у справі незначної складності, яка, з огляду на ціну позову, розглядається судом у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін та без проведення судового засідання. Окрім цього, суд зауважує, що правова позиція ТОВ «Факторинг Партнерс» була сталою та не зазнавала змін протягом розгляду справи. Крім того, підготовка та ведення даної справи в суді не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.
Таким чином, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, часткове задоволення позову, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. 204, 207, 526, 530, 536, 625, 626, 628, 629, 639, 1048, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 274-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» заборгованість за кредитним договором № Р24.22379.005601934 від 18.08.2019 в розмірі 21404 (двадцять одна тисяча чотириста чотири ) гривні 04 коп. 
В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» 2 061 (дві тисячі шістдесят одну) гривню 03 коп. судового збору.
Решту судових витрат залишити за позивачем.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», місцезнаходження: вул. Ґедройця Єжи, 6 офіс 521, м. Київ, 03150, код ЄДРПОУ 42640371. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя Ю.А. Ясінський