19.06.2026 
Справа № 482/1930/25 
Номер провадження 2/482/513/2026 

РІШЕННЯ
Іменем України

19 червня 2026 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді - Баранкевич В.О., за участю секретаря судового засідання Єфімової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Нова Одеса, Миколаївської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із складу земельної ділянки в натурі та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки в натурі та визнання права власності, - 

встановив: 

03.09.2025 року позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про виділ частки із складу земельної ділянки в натурі.
Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивачки – ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку площею 11,6198 га, що розташована за адресою: Миколаївська область, Миколаївський ( Новоодеський) район, Димівська сільська рада, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4824882600:02:004:0001, спадкоємцями якої є позивач і відповідач.      08 грудня 2021 року позивач і відповідач отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на частину зазначеної земельної ділянки, однак досягти згоди про спосіб і порядок використання ділянки не мають можливості, у зв`язку з чим просить суд виділити у володіння і користування позивача частину вказаної земельної ділянки площею в натурі (на місцевості) згідно запропонованої схеми розподілу земельної ділянки.
Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області 10.09.2025 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання у справі, а також встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк, з дня вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив та зустрічний позов.
30.09.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Лещенка О.О., до суду надійшла зустрічна позовна заява про поділ земельної ділянки в натурі та визнання права власності.
Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік відповідачки – ОСОБА_3 , 1968 року народження. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку площею 11,6198 га, що розташована за адресою: Миколаївська область, Миколаївський ( Новоодеський) район, Димівська сільська рада, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4824882600:02:004:0001, спадкоємцями якої є позивач і відповідач. 08 грудня 2021 року позивач і відповідач отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на частину зазначеної земельної ділянки, однак досягти згоди про спосіб і порядок використання ділянки не мають можливості, у зв`язку з чим просить суд виділити у володіння і користування позивача частину вказаної земельної ділянки площею в натурі ( на місцевості), яка згідно запропонованої позивачем схеми розподілу земельної ділянки позначена як ділянка № НОМЕР_1 , та визнати за ОСОБА_2 право власності на нову земельну ділянку.
19.11.2025 року, ухвалою суду, прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки в натурі та визнання права власності та об`єднано її з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із складу земельної ділянки в натурі.
24.03.2026 року від позивача за первісним позовом надійшла заява від 20.03.2026 року про зміну предмету позову, в якій ОСОБА_1 просить: 1) виділити їй в натурі частину земельної ділянки прощею 11,6198 га з кадастровим номером 4824882600:02:004:0001; 2) припинити право спільної часткової власності на вищевказану земельну ділянку; 3) визнати право власності на частку пай площею ділянки № 1 – 5,8099 га з кадастровим номером 4824882600:02:0001. Крім того, надала заяву в якій просила проводити судове засідання у її відсутності.
07.05.2026 року від представника ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення з двома довідками щодо використання частини земельної ділянки, сплати земельного податку і доказами направлення зазначених документів ОСОБА_1 .
Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області 12.05.2026 заяву ОСОБА_1 про зміну позовних вимог прийнято до розгляду, закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на змінену позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України.
ОСОБА_2 своїм право на подання відзиву не скористалась.
09.06.2026 року від ОСОБА_1 надійшла заява, у якій позивач за первісним позовом звертає увагу на зміст поданих 07.05.2026 року представником ОСОБА_2 документів і вважає їх такими, що не відповідають дійсності. Також зазначає, що при подачі позову нею було вказано на ділянку № НОМЕР_1 , і оскільки зазначені при подачі позову ділянки № НОМЕР_1 і № 2 є ідентичними відповідно до схеми розподілу, то покладається на розсуд суду.
Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, засобами поштового зв`язку надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивачки.
Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, від її представника до суду надійшла письмова заява, в якій він просив розглядати справу за відсутності відповідача за первісним позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 247ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши доводи первісного і зустрічного позову, дослідивши матеріали справи та зміст заяв сторін по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.
Із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , 1968 року народження, який був сином позивачки ОСОБА_1 і чоловіком відповідачки ОСОБА_2 . 
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина та залишилося нерухоме майно, а саме на земельну ділянку площею 11,6198 га, що розташована за адресою: Миколаївська область, Миколаївський ( Новоодеський) район, Димівська сільська рада, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4824882600:02:004:0001.    Зазначена земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯО № 301675, виданого відділом Держкомзему у Новоодеському районі Миколаївської області 10.12.2012 року на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Димівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області від 25.04.2001 року № 15, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 482480001004332.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 2295, виданого 08.12.2021 року приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В., ОСОБА_1 є спадкоємцем майна, що залишилося після смерті її сина – ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме частки земельної ділянки площею 11,6198 га, кадастровий номер 4824882600:02:004:0001 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Димівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 2296, виданого 08.12.2021 року приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В., ОСОБА_2 є спадкоємцем майна, що залишилося після смерті її чоловіка – ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме частки земельної ділянки площею 11,6198 га, кадастровий номер 4824882600:02:004:0001 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Димівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. Зазначена інформація підтверджується дублікатом свідоцтва про право на спадщину за законом № 2431, виданого 21.09.2025 року приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В.
Як вбачається із позовних заяв сторін у справі, між ними виник спір щодо порядку і способу використання земельної ділянки з кадастровим номером 4824882600:02:004:0001, у зв`язку з чим єдиним способом вирішення такого спору є поділ спільної земельної ділянки.
Фактично сторони хочуть припинити право спільної часткової власності на спірне майно та виділити кожна собі окрему земельну ділянку зі складу спільної у приватну власність.
Вказана обставина сторонами не оспорюється.
Виходячи із вказаних обставин, суд приходить до висновку, що сторони у справі, як власники, яким на праві спільної часткової власності належить по частини земельної ділянки фактично не можуть користуватись своєю часткою земельної ділянки – продати, подарувати, передати в користування (оренду) третім особам тощо. Досягнути згоди щодо способу використання вказаної земельної ділянки, порядку розпорядження нею, використання її корисних властивостей позивач і відповідач не можуть.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування в України здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Ч. 1 ст. 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Однак, в ч. 1 ст. 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що також знайшло своє відображення і в ч. 1 ст. 88 ЗК України, відповідно до якої, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Слід зазначити, що з моменту набуття права спільної часткової власності на земельну ділянку співвласники мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватися спільним майном, і не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені усіма співвласниками.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Згідно ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 87 Земельного кодексу України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами.
Згідно ч.3 ст. 88 Земельного кодексу України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації.
Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Згідно п. 18 «е» Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004, за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки.
Відповідно до статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними.
При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються.
При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна.
Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 23 квітня 2025 року у справі №357/3145/20, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що в разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається. За наявності лише двох співвласників майна між ними може бути лише поділ майна (стаття 367 ЦК України) з визначенням розміру виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та конкретних окремих об`єктів нерухомого майна, що утворилися в результаті його поділу й належать позивачеві та відповідачеві.
Тобто, законодавство та судова практика щодо його застосування за належності нерухомого майна на праві спільної часткової власності лише двом співвласникам передбачає не виділ частки із майна одного співвласника, а поділ майна між співвласниками з припиненням права спільної часткової власності на таке майно.
Слід зазначити, що з моменту набуття права спільної часткової власності на земельну ділянку співвласники мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватися спільним майном, і не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені усіма співвласниками.
Як визначено п. 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127 для державної реєстрації права власності на майно, утворене у результаті поділу майна чи виділу в натурі частки з майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, що здійснює виділ у натурі частки, також подається договір про поділ спільного майна чи відповідно договір про виділ у натурі частки із спільного майна або рішення суду.
Відповідно до пункту 230 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004, поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину. У разі недосягнення згоди, поділ провадиться у судовому порядку відповідно до часток, належних кожному із спадкоємців за законом або за заповітом.
У цій справі спірна земельна ділянка належить двом співвласникам, а тому у розумінні статті 367 ЦК України сторони як співвласники земельної ділянки мають право поділити в натурі майно, що є у їх спільній частковій власності; в результаті поділу спільного майна між ними як співвласниками право спільної часткової власності на майно припиниться.
У постанові від 26 червня 2018 року у справі № 809/1231/16 Верховний Суд зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі № 819/1420/15).
За приписами статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За таких обставин, за наявності лише двох співвласників спірного майна та з огляду на те, що при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого співвласника визначається автоматично і в подальшому зміні не підлягає, враховуючи позовні вимоги і пояснення сторін, з метою недопущення порушення прав як позивача, так і відповідача, суд частково задовольняє первісний позов та замість виділу частки у натурі присуджує поділ спільного майна із визначенням конкретних окремих об`єктів нерухомого майна, що утворилися в результаті такого поділу та належать кожній зі сторін.
Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із складу земельної ділянки в натурі слід задовольнити частково, тоді як вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки в натурі та визнання права власності підлягають задоволенню в повному обсязі.
Разом з тим, поділ спірної земельної ділянки по частки земельної ділянки ОСОБА_1 та частки земельної ділянки ОСОБА_2 , набуття сторонами права власності на виділене майно, яке підлягає державній реєстрації, призведе до припинення права спільної часткової власності на зазначене майно, що у свою чергу призведе до зміни характеристик земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 11,6198 га, кадастровий номер 4824882600:02:004:0001, розташованої на території Димівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.
Згідно з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) та від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20), … [окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту].
Враховуючи зазначені вище норми матеріального права, а також правові висновки Великої Палати Верховного Суду, суд приходить до висновку про те, що припинення права спільної часткової власності сторін на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 11,6198 га, кадастровий номер 4824882600:02:004:0001, розташовану на території Димівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області у зв`язку з її поділом на дві окремі земельні ділянки, які після поділу є самостійними об`єктами особистої приватної власності не є ефективним способом захисту права, оскільки при виділі право спільної часткової власності припиняється в силу закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 2ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Враховуючи, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 – співвласники земельної ділянки площею 11,6198 га, кадастровий номер 4824882600:02:004:0001 мають рівні частки, про що свідчать свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 08.12.2021 року, суд, врахувавши принципи розумності, пропорційності та справедливості, вважає за можливе поділити земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 11,6198 га, кадастровий номер 4824882600:02:004:0001, розташовану на території Димівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, виділивши ОСОБА_1 частину зазначеної земельної ділянки та визнати за нею право власності на новостворену земельну ділянку площею 5,8099 га, розташовану в межах території розташовану на території Димівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.
Також суд, враховуючи вищевказані обставини приходить до висновку про необхідність після поділу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 11,6198 га, кадастровий номер 4824882600:02:004:0001, розташованої на території Димівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, виділити ОСОБА_2 частину вказаної земельної ділянки та визнати за нею право власності на новостворену земельну ділянку площею 5,8099 га, розташовану в межах території розташовану на території Димівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.
Іншим шляхом вирішити спір, поділити та зареєструвати право власності на окремі частки спадкового майна сторони не мають можливості, а тому позовні вимоги за первісним позовом і за зустрічним позовом підлягають задоволенню.
Разом із первісною позовною заявою позивачем було надано схему до технічної документації із землеустрою щодо можливості і варіанту поділу земельної ділянки площею 11,6198 га, кадастровий номер 4824882600:02:004:0001, виготовленою у 2025 році сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_4 .
Судом було досліджено вищевказану схему поділу земельної ділянки, виконану інженером-землевпорядником ОСОБА_4 . Згідно вказаної схеми, земельна ділянка площею 11,6198 га, кадастровий номер 4824882600:02:004:0001 може бути поділена на дві однакові земельні ділянки, позначені на схемі як ділянка № НОМЕР_1 і ділянка № НОМЕР_2 , площа кожної з яких становить 5,8099 га.
У постанові від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13, Верховний Суд України зробив висновок, що визначальним для виділу частки або поділу майна в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Враховуючи зміст заяви від 09.06.2026 року, позивач за первісною позовною заявою підтримує свої вимоги без конкретизації того, яку частину земельної ділянки згідно схеми розподілу вона бажає виділити собі у натурі та покладається на розсуд суду.
В той же час позивач за зустрічною позовною заявою просить суд виділити у володіння і користування позивача частину вказаної земельної ділянки площею, яка згідно запропонованої позивачем схеми розподілу земельної ділянки позначена як ділянка № НОМЕР_1 .
Враховуючи вищевикладене, те що виділені земельні ділянки є рівними між собою, та мають згідно плану можливості під`їзду до них, суд вважає за можливе самостійно визначити належність виділеної земельної ділянки.
Оскільки із наданих сторонами пояснень, зокрема, із обґрунтування позовних заяв, вбачається, що спір існує тільки відносно можливості та порядку використання земельної ділянки, тоді як відносно варіантів поділу земельної ділянки такий спір відсутній, то суд приходить до висновку про визнання за позивачем за первісною позовною заявою, ОСОБА_1 право особистої приватної власності на новостворену земельну ділянку з відповідним кадастровим номером розміром 5,8099 га, яка, згідно плану поділу земельної ділянки, виготовленої у 2025 році сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_4 позначена як Діл.№ 2, в той час як за позивачем за зустрічною позовною заявою, ОСОБА_2 слід визнати право особистої приватної власності на новостворену земельну ділянку з відповідним кадастровим номером розміром 5,8099 га, яка, згідно плану поділу земельної ділянки, виготовленої у 2025 році сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_4 позначена як Діл.№ 1.
Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позовні вимоги за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із складу земельної ділянки в натурі та позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки в натурі та визнання права власності підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Оскільки понесені сторонами судові витрати є однаковими, їх стягнення на користь сторони, позовні вимоги якої були задоволені, не призведе до виконання вимог ст. 141 ЦПК України, тому суд залишає судові витрати за сторонами. 

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 141, 259, 264, 265, 273, 285 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ: 

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із складу земельної ділянки в натурі – задовольнити частково. 

Виділити ОСОБА_1 із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 11,6198 га, кадастровий номер 4824882600:02:004:0001, розташованої на території Димівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, в натурі частину вказаної земельної ділянки, у вигляді земельної ділянки площею 5,8099 га, яка, згідно плану поділу земельної ділянки, виготовленої у 2025 році сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_4 позначена як Діл.№ 2. 

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 11,6198 га, кадастровий номер 4824882600:02:004:0001. 

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 право власності на виділену (новостворену) земельну ділянку площею 5,8099 га, яка, згідно плану поділу земельної ділянки позначена як Діл.№ 2 і розташована на території Димівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. 

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки в натурі та визнання права власності – задовольнити.

Виділити ОСОБА_2 із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 11,6198 га, кадастровий номер 4824882600:02:004:0001, розташованої на території Димівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, в натурі частину вказаної земельної ділянки, у вигляді земельної ділянки площею 5,8099 га, яка, згідно плану поділу земельної ділянки, виготовленої у 2025 році сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_4 позначена як Діл.№ 1. 

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 11,6198 га, кадастровий номер 4824882600:02:004:0001. 

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 право власності на виділену (новостворену) земельну ділянку площею 5,8099 га, яка, згідно плану поділу земельної ділянки позначена як Діл.№ 1 і розташована на території Димівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:        В.О. Баранкевич