ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

майдан Незалежності, 1, м. Хмельницький, 29607, тел. (0382) 71-81-84, (0382) 71-81-83
e-mail: inbox@km.arbitr.gov.ua, ЄДРПОУ 03500128
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" травня 2026 р. Справа № 924/14/26 
м. Хмельницький
Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О. за участю секретаря судового засідання Мізика М.А., розглянувши матеріали
за позовом заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Старокостянтинівської міської ради м.Старокостянтинів Хмельницького району Хмельницької області.
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоленд" м.Хмельницький
про стягнення 602 715,16 грн

Учасники процесу:
прокурор: Лісовий О.І. - прокурор відділу Хмельницької обласної прокуратури, діє на підставі службового посвідчення № 079589 від 17.06.2024 
позивач: не з`явився
відповідач: Мельничук І.М. - адвокат, діє на підставі ордера серія ВХ №1118131 від 04.02.2026

Рішення приймається 25.05.2026, оскільки в судовому засіданні 20.04.2026, 04.05.2026, 20.05.2026 оголошувалась перерва. 

В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Хмельницької області 05.01.2026 надійшла позовна заява заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Старокостянтинівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоленд" про стягнення 602715,16 грн, з яких 320485,58 грн безпідставно збережені грошові кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, 235974,29 грн інфляційні втрати, 46255,29 грн 3% річних. В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує, що у період із 21.06.2019 по 19.01.2021 ТОВ "Автоленд" згідно повідомлення про початок будівельних робіт від 20.06.2019 №ХМ061191711201, здійснено будівництво об`єкта: "Будівництво багатоквартирного житлового будинку ІV-та секція" за адресою: Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Попова, 26 (на даний час - вул. Авіаторів). Будівництво проводилось на земельній ділянці з кадастровим номером 6810800000:03:047:0002, площею 0,3615 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Повідомлення про початок будівельних робіт №ХМ061191711201 на вказаний об`єкт зареєстроване 20.06.2019. Відповідно до інформації, розміщеної на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, датою початку будівництва є -21.06.2019, датою завершення будівництва - 15.12.2020, експлуатація від 19.01.2021. Так, відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації, загальна площа приміщень у будинку 1478,5 кв.м., площа квартир у будинку 851,1 кв.м., загальна площа нежитлових приміщень 627,5 кв.м. У подальшому виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта від 19.01.2021 №ХМ101210119121, якою засвідчено відповідність вказаного закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації. Як вбачається із декларації про готовність до експлуатації об`єкта, пайова участь відповідачем до місцевого бюджету не сплачувалася. Аналогічні відомості отримано і від Старокостянтинівської міської ради. Прокурор вказує, що до 2020 року ч. 2 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачала, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру. Однак на момент прийняття в експлуатацію об`єкта відповідача ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" було виключено на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" (далі - Закон №132-ІХ). В той же час, Закон №132-ІХ врегулював відповідні правовідносини у п. 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення", а саме установив, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайова участь) у такому розмірі та порядку, зокрема для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (підпункт 1 частини 2). Тобто, починаючи із 01.01.2020, у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Однак для об`єктів, будівництво яких розпочато до 01.01.2020 в абз. 2 п.2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підп. 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі до прийняття такого об`єкта в експлуатацію. При цьому, обов`язок сплатити пайову участь, у разі його невиконання замовником будівництва у 2020 році, зберігається до прийняття об`єкта в експлуатацію, навіть у наступних після 2020 року. У такому разі вважається, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України. Прокурор вказує, що розмір пайової участі, який підлягає стягненню із відповідача до бюджету на користь позивача, становить 320485,58 грн. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України прокурор нарахував 3% річних та інфляційні втрати. Оскільки позивач не вживав дій, спрямованих на захист інтересів держави, то заступник керівника Хмельницької окружної прокуратури на підставі ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" звернувся до суду із даним позовом.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2026 вказану позовну заяву передано для розгляду судді Субботіній Л.О.
Ухвалою суду від 07.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/14/26 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов до 28 січня 2026 року включно, а також призначено підготовче засідання на 10:00 год. 05 лютого 2026 року.
В підготовчому засіданні 05.02.2026 суд постановив ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про відкладення підготовчого засідання на 09:30 год. 18 лютого 2026 року
Відповідно до ухвал від 18.02.2026, що постановлені із занесенням до протоколу судового засідання, суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 12:30 год. 05 березня 2026 року.
В підготовчому засіданні 05.03.2026 суд відклав підготовче засідання на 12:20 год. 19 березня 2026 року, про що постановив ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання. 
Згідно з ухвалою суду від 19.03.2026, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання на 10:30 год. 06 квітня 2026 року
В підготовчому засіданні 06.04.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 11:00 год. 20 квітня 2026 року, про що постановлена ухвала із занесенням до протоколу судового засідання.
В судовому засіданні суд неодноразово оголошував перерву, про що постановлені ухвали із занесенням до протоколу судового засідання від 20.04.2026, від 04.05.2026, 20.05.2026.
Прокурор в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві.
Позивач не направив повноважного представника для участі в судовому засіданні. В поданих до суду заявах просив здійснювати розгляд справи без його участі, вказував, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні повідомив про вжиті відповідачем заходи щодо укладення із позивачем мирової угоди, однак така угода так і не була укладена.
Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступні обставини.
Згідно з інформацією, розміщеною на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, у період з 21.06.2019 (дата початку будівництва) по 15.12.2020 (дата завершення будівництва) Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоленд" на земельній ділянці кадастровий номер 6810800000:03:047:0002, площею 0,3615 га, відповідно до повідомлення про початок будівельних робіт від 20.06.2019 здійснювалось будівництво об`єкта: "Будівництво багатоквартирного житлового будинку ІV-та секція" за адресою: Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Попова, 26. 
Відповідно до декларації про готовність до експлуатації об`єкта, зареєстрованої 19.01.2021 Виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради, реєстраційний номер ХМ101210119121, засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта "Будівництво багатоквартирного житлового будинку ІV-та секція" за адресою: Хмельницька область, м.Старокостянтинів, вул. Попова, 26 проектній документації та підтвердженого його готовність до експлуатації. Зазначено, що вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію, становить 6110 тис. грн. Загальна площа усіх приміщень в будинку 1478,5 кв.м., загальна площа квартир у будинку 851,1 кв.м., загальна площа нежитлових приміщень - 627,5 кв.м. Замовник не залучався до сплати пайової участі. Аналогічна інформація розміщена також на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. 
Хмельницькою окружною прокуратурою проводилось вивчення стану виконання замовниками будівництва обов`язку із перерахування до відповідних місцевих бюджетів коштів для створення і розвитку інфраструктури населених пунктів, 
Так, з метою встановлення наявності підстав для застосування представницьких повноважень заступник керівника Хмельницької окружної прокуратури звертався до Старокостянтинівської міської ради з листом №50-2849вих-25 від 29.04.2025, в якому просив надати інформацію щодо залучення до пайової участі замовника будівництва ТОВ "Автоленд" по об`єкту "Будівництво багатоквартирного житлового будинку" за адресою: м. Старокостянтинів вул. Попова, 26 (ІІІ та ІV секції). Якщо такі кошти не сплачувалися, прокурор просив повідомити про причини та можливі вжиті Старокостянтинівською міською радою заходи щодо їх примусового стягнення у судовому порядку, а також зазначав про необхідність проведення та надання відповідних розрахунків пайової участі щодо об`єкту будівництва. 
На вказане звернення Старокостянтиніська міська рада листом №163/37-22-1462/2025 від 12.06.2025 повідомила, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоленд" на об`єкти будівництва: "Будівництво багатоквартирного житлового будинку ІІІ-тя секція" та "Будівництво багатоквартирного житлового будинку ІV-та секція" із заявою про визначення пайової участі не зверталося.
В листі від 18.06.2025 прокурор просив Старокостянтинівську міську раду надати інформацію - розрахунок пайової участі в тому числі щодо об`єкту "Будівництво багатоквартирного житлового будинку ІV-та секція", який провести з урахуванням норм Закону №132-ІХ та дати введення об`єкта в експлуатацію. Крім цього, просив інформувати чи зверталася та чи буде у подальшому Старокостянтинівська міська рада звертатися з позовом до суду про стягнення сум пайової участі за будівництво вищезазначеного об`єкту. У разі незвернення з позовом вказати причини.
Листом №63/42-24-1615/2025 від 30.06.2025 Старокостянтинівська міська рада повідомила, зокрема, що розмір пайової участі з урахуванням норм Закону № 132-ІХ визначений за формулою згідно п. 6.4 Порядку та становить: 122200,00 грн.
В подальшому 15 липня 2025 року та 08 серпня 2025 року прокурор звертався до Старокостянтинівської міської ради з листами, в яких повідомляв про порядок розрахунку сум пайової участі, просив надати інформацію - розрахунок пайової участі щодо об`єкту будівництва, який провести з урахуванням норм Закону №132-ІХ, інформувати про вжиті Старокостянтинівською міською радою заходи щодо стягнення із замовника сум пайової участі у судовому порядку, у т. ч. у подальшому (у разі невжиття таких заходів станом на дату надання інформації), зокрема інформувати, чи зверталася та чи буде звертатися Старокостянтинівська міська рада з позовом до суду про стягнення сум пайової участі. У разі незвернення з позовом, просив зазначити причини. Окрім цього, просив повідомити про зміну найменування вул. Попова у м. Старокостянтинів, долучивши завірені належним чином копії підтверджуючих документів.
У відповідь на вказані листи Старокостянтинівська міська рада (лист №63/37-22-2053/2025 від 22.08.2025) повторно повідомила прокурора, що розмір пайової участі з урахуванням норм Закону №132-ІХ визначений за формулою відповідно п. 6.4 Порядку та становить 122200,00 грн. Також зазначила, що Старокостянтинівською міською радою клопотання щодо стягнення із замовника коштів пайової участі до суду не надавалось. Перейменування вулиці Попова на вулицю Авіаторів проведено на підставі рішення сесії Старокостянтинівської міської ради від 25 листопада 2022 року №46/15/VІІІ "Про перейменування географічних об`єктів".
Додатком до листа оформлено, зокрема витяг з рішення сесії Старокостянтинівської міської ради від 25.11.2022 №46/15/VІІІ "Про перейменування географічних об`єктів" з додатком № 1, згідно з яким перейменовано вулицю Попова на вулицю Авіаторів.
З огляду на викладене, 11.11.2025 заступник керівника Хмельницької окружної прокуратури звернувся до Старокостянтинівської міської ради з повідомленням № 50-7435вих-25 про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді.
Матеріали справи містять наказ Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України №311 від 16.12.2020 "Про затвердження показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розрахованих станом на 01.10.2020 року)", яким затверджено показник для Хмельницької області на рівні 12734 грн за 1 кв. м. загальної площі квартир будинку з урахуванням ПДВ.
На підтвердження звернення до позивача з пропозицією щодо укладення мирової угоди відповідач долучив до матеріалів справи листи №01-02 від 19.02.2026 та №01-03 від 18.03.2026.
Аналізуючи надані докази, пояснення представників сторін, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.
Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з ч.3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.4 ст. 53 ГПК України).
Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020.
У даній справі заступник керівника Хмельницької окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Старокостянтинівської міської ради із вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоленд" про стягнення 320485,58 грн на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно збережених коштів, що підлягали сплаті на користь Старокостянтинівської міської ради у розмірі пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Старокостянтинів, а також нарахованих 3% річних та інфляційних втрат. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 172 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
На території Старокостянтинівської міської територіальної громади таким органом, зокрема, є Старокостянтинівська міська рада.
Відповідно до ч. 1 ст. 142 Конституції України, ч. 3 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. 
Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту є одним із джерел формування бюджету розвитку місцевих бюджетів (п. 4-1 ч. 1 ст. 71 Бюджетного кодексу України). 
Згідно з ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" бюджетом розвитку визнаються доходи і видатки місцевого бюджету, які утворюються і використовуються для реалізації програм соціально-економічного розвитку, зміцнення матеріально-фінансової бази.
Місцеві бюджети є складовою бюджетної системи України (ч. 1 ст. 5 Бюджетного кодексу України).
Отже, оскільки кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту належать до джерел формування бюджету розвитку місцевого бюджету, їх стягнення безумовно становить інтерес територіальної громади та держави, який пов`язаний із накопиченням бюджетних коштів, необхідних для забезпечення належного функціонування інституцій місцевого самоврядування.
Відтак, уповноваженим органом у спірних правовідносинах є Старокостянтинівська міська рада, яка є належним позивачем у цій справі.
На підтвердження вжиття заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор додав до позовної заяви листи від 29.04.2025, від 18.06.2025, від 15.07.2025, від 08.08.2025, в яких останній інформував Старокостянтинівську міську раду про існування порушень інтересів держави та просив повідомити про заходи, які вживались щодо захисту таких інтересів.
В листі №63/37-22-2053/2025 від 22.08.2025 Старокостянтинівська міська рада повідомила, що не зверталась до суду із заявою про стягнення коштів пайової участі.
Таким чином, позивачем не пред`явлено до суду позову про стягнення із відповідача грошових коштів (пайової участі) до місцевого бюджету, у зв`язку із чим заступник керівника Хмельницької окружної прокуратури звернувся до Старокостянтинівської міської ради із повідомленням №50-7435вих-25 від 11.11.2025 про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави.
Зазначені обставини є достатнім аргументом для підтвердження бездіяльності Старокостянтинівської міської ради та достатньою підставою для звернення прокурора до суду із позовом в інтересах держави в особі вказаного органу.
Зважаючи на викладене та з огляду на те, що прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та обґрунтовано звернувся до суду в інтересах держави в особі Старокостянтинівської міської ради.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 3038-VI), який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. 
Так, на час початку відповідачем будівництва об`єкту "Будівництво багатоквартирного житлового будинку ІV-та секція" за адресою: Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Попова, 26 (21.06.2019) стаття 40 Закону № 3038-VI (тут і далі в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, тобто до 01.01.2020) передбачала, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (частини перша-третя вказаної статті)
У свою чергу, органи місцевого самоврядування встановлювали порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.
Порядок укладення договору пайової участі за вказаною статтею Закону передбачався у декілька етапів: замовник повинен був звернутися до органу місцевого самоврядування із заявою про укладення договору про пайову участь (оферта), яка реєструвалась органами місцевого самоврядування. На підставі доданих замовником до заяви документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками, протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви визначався розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, з органом місцевого самоврядування укладався договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, істотними умовами якого були розмір пайової участі, строк (графік) її сплати, відповідальність сторін, невід`ємною частиною такого договору був розрахунок величини пайової участі (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Замовник до прийняття об`єкта в експлуатацію повинен був сплатити в повному обсязі кошти пайової участі єдиним платежем або частинами, якщо договором було передбачено графік сплати пайової участі.
Згідно з усталеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, зокрема викладеною в постановах від 08.10.2019 у справі №911/594/18 та від 14.12.2021 у справі №643/21744/19, перерахування замовником об`єкта будівництва у передбачених законом випадках коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до відповідного місцевого бюджету є обов`язком, а не правом забудовника. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.
Строк, визначений Законом № 3038-VI для укладення договору пайової участі, - протягом 15 днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, встановлено саме для добровільного виконання стороною такого обов`язку, і закінчення цього строку не припиняє цього обов`язку замовника та не звільняє замовника від обов`язку укласти договір. Адже невиконання особою положень законодавства не повинно призводити до настання бажаного для неї внаслідок такого невиконання результату у вигляді звільнення від платежу та надавати майнові переваги порівняно із законослухняною особою.
Тобто відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру (такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №339/388/16-ц, від 22.09.2021 у справі №904/2258/20).
Однак на момент прийняття в експлуатацію спірного об`єкта відповідача (19.01.2021) статтю 40 Закону № 3038-VI виключено на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" (далі - Закон №132-ІХ) з 01.01.2020.
За змістом Закону № 132-IX, зокрема розділу "Прикінцеві та перехідні положення", з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01.01.2020.
Таким чином, починаючи з 01.01.2020 передбачений до цього статтею 40 Закону № 3038-VI обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати.
Поряд з тим, законодавцем під час внесення змін до Закону № 3038-VI (шляхом виключення ст. 40 вказаного Закону на підставі Закону № 132-IX) було чітко встановлено (абз. 2 п. 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX), що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку:
1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):
- для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;
- для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;
3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;
4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;
5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;
6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 виклала висновок щодо вирішення правової проблеми, пов`язаної з застосуванням норм права до правовідносин, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір.
Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими.
Так, при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.
Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.
Стаття 40 Закону № 3038-VI визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із ч.2 ст. 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а отже, і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.
Аналізуючи правову природу цих правовідносин, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення ст.40 Закону № 3038-VI після втрати нею чинності.
Крім того, пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-ІХ визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 01.01.2020. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають.
У зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом.
У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі ч. 1 ст.1212 ЦК України.
Також Верховний Суд у постанові від 20.07.2022 у справі №910/9548/21 дійшов висновку, що законодавець під час внесення змін до Закону № 3038-VI (шляхом виключення ст. 40 вказаного Закону на підставі Закону №132-IX) чітко визначив підстави та порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об`єктів, будівництво яких було розпочато до внесення законодавчих змін, а саме:
- договори пайової участі, укладені до 01.01.2020 на підставі вимог ст. 40 Закону № 3038-VI, залишались дійсними та підлягали до їх повного виконання і після виключення вказаної статті (абз. 1 п. 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX). Тобто істотні умови, зокрема щодо розміру пайової участі, строку сплати пайової участі, відповідальності сторін, які відповідно до закону підлягали врегулюванню у таких договорах, залишались незмінними;
- якщо станом на 01.01.2020 такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені та, оскільки з 01.01.2020 встановлений статтею 40 Закону № 3038-VI обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі, як і обов`язок щодо укладення відповідного договору, перестав існувати, тому законодавець визначив нормативне регулювання таких правовідносин, зокрема, абзацом 2 п. 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX.
Передбачений вказаною нормою порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: (1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; (2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:
- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;
- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.
Таким чином, для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
Такі висновки Верховного Суду відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та добросовісно виконав встановлений законом (статтею 40 Закону № 3038-VI) обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво у попередні роки до 01.01.2020, але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єкта будівництва в експлуатацію до 01.01.2020 з метою уникнення сплати пайової участі.
У постанові від 20.07.2022 у справі №910/9548/21 Верховний Суд також зауважив, що у випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі ст. 1212 ЦК України.
Така позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.07.2022 у справі №910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22.
Суд встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоленд" здійснювало будівництво об`єкта: "Будівництво багатоквартирного житлового будинку ІV-та секція" за адресою: Хмельницька область, м. Старокостянтинів вул. Попова (на даний час вул.Авіаторів), 26 на земельній ділянці кадастровий номер 6810800000:03:047:0002, площею 0,3615 га.
Відповідно до інформації, розміщеної на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, та витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, датою початку будівництва є 21.06.2019, датою завершення будівництва - 15.12.2020, експлуатація від 19.01.2021.
Враховуючи, що будівництво об`єкта розпочалося в червні 2019 року, тобто до набрання чинності Законом № 132-ІХ, то відповідач зобов`язаний був у період з початку будівельних робіт і до 01.01.2020 звернутися до міської ради (позивача) із заявою про укладення договору про пайову участь, до якої додати відповідні документи та очікувати від міської ради розрахунку та примірника договору.
Вказаних дій відповідач не виконав, відповідно порушив норму ст. 40 Закону № 3038-VI щодо обов`язкової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту, яка на момент початку будівництва об`єкта і до 01.01.2020 була чинною.
Після 01.01.2020 набула чинності норма п. 13 розділу І Закону № 132-ІХ, якою скасовано обов`язок забудовників укладати договори пайової участі з органами місцевого самоврядування, закріплений у ст. 40 Закону № 3038-VI.
Враховуючи наведене, відповідно до абз. 2 п. 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX відповідач зобов`язаний був у 2020 році звернутися до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва в строк до 16.01.2020 і до введення об`єкта в експлуатацію сплатити до відповідного місцевого бюджету кошти пайової участі у визначеному розмірі. 
При цьому, відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог абз. 2 п. 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-ІХ та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості.
За приписами ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в)відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Отже, у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту є ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування.
Визначаючи розмір належної до стягнення суми пайової участі у зв`язку з будівництвом об`єкта, суд зобов`язаний дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду (подібний висновок щодо обов`язку суду перевірити розрахунок заявлених позовних вимог викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).
Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми, суд зазначає, що останній проведений з врахуванням відомостей з Порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва щодо загальної площі квартир у будинку (851,1 кв.м.), загальної площі нежитлових приміщень (627,5 кв.м.), загальної вартості основних фондів, що приймаються в експлуатацію (6 110 000,00 грн) та визначеного наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України №311 від 16.12.2020 показника опосередкованої вартості спорудження житла для Хмельницької області (12734 грн за 1 кв. м.), а отже, є обґрунтованим, арифметично правильним та відповідає приписам абз. 2 п. 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-ІХ, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заявлених безпідставно збережених коштів відповідно до ст. 1212 ЦК України, оскільки матеріали справи підтверджують наявність у відповідача обов`язку щодо сплати пайової участі у зв`язку з будівництвом об`єкта на підставі абз. 2 п. 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-ІХ, який не був виконаний відповідачем.
Також прокурор на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України заявив до стягнення 235974,29 грн інфляційних втрат та 46255,29 грн 3% річних. Вказані нарахування проведено за період з 20.01.2021 по 11.11.2025 на заборгованість в розмірі 320485,58 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Правова позиція щодо застосування приписів ст. 625 ЦК України внаслідок прострочення грошового зобов`язання за частиною 1 ст. 1212 ЦК України викладена у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15, в якій зроблений висновок, що стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. У постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 Велика Палата Верховного Суду погодилась з цим висновком, зазначивши, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Проаналізувавши наданий прокурором розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є арифметично вірним та обґрунтованим.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищезазначені положення законодавства та встановлені обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.
Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоленд" (м.Хмельницький, вул. Гоголя, буд.6, код 31860400) на користь Старокостянтинівської міської ради (Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м.Старокостянтинів, вул. Острозького, буд. 41, код 36027760) для зарахування в дохід місцевого бюджету 320485,58 грн (триста двадцять тисяч чотириста вісімдесят п`ять гривень 58 коп.) безпідставно збережених грошових коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, 235 974,29 грн (двісті тридцять п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири гривні 29 коп.) інфляційних втрат, 46255,29 грн (сорок шість тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень 29 коп.) 3% річних.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоленд" (м.Хмельницький, вул. Гоголя, буд.6, код 31860400) на користь Хмельницької обласної прокуратури (м.Хмельницький, провулок Військоматський, 3, код 02911102) 9040,73 грн (дев`ять тисяч сорок гривень 73 коп.) витрат на оплату судового збору.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення. Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 03.06.2026.

Суддя Л.О. Субботіна 

Рішення надсилається учасникам справи до електронних кабінетів.