ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року 

м. Київ

справа № 640/21270/21
адміністративне провадження № К/990/7070/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

розглянув у порядку письмового провадження 
касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року (суддя Аляб`єв І.Г.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року (колегія у складі суддів Штульман І.В., Сорочка Є.О., Чаку Є.В.)
у справі № 640/21270/21
за позовом  ОСОБА_1 
до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці
про визнання протиправними дій, про визнання протиправною та скасування постанови.

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. У червні 2021 року адвокат Сперкач Сергій Володимирович в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 звернувся в Окружний адміністративний суд міста Києва із позовною заявою до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, у якій просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Держпраці у Київській області щодо проведення інспекційного відвідування позивача на підставі наказу ГУ Держпраці у Київській області від 05.04.2019 № 1851 та направлення на проведення інспекційного відвідування від 05.04.2019 № 895;
- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області від 07.05.2019 № КВ895/1521/АВ/ТД/ФС-346 про накладання на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1752660,00 грн.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2. Суди попередніх інстанцій встановили, що на підставі наказу від 05.04.2019 №1851 та направлення від 05.04.2019 №895 Головне управління Держпраці у Київській області з 08.04.2019 по 09.04.2019 проведело інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 .
3. Головний державний інспектор надав Вимогу №895 від 08.04.2019, якою зобов`язав ФОП ОСОБА_1 надати до 09.04.2019 до 16 год. перелік документів, необхідних для проведення інспекційного відвідування, а саме: довідку про реєстрацію в органах статистики; наказ про призначення керівника; особову картку форми П-2 керівника Товариства; колективний договір; правила внутрішнього трудового розпорядку; штатні розписи; особові справи всіх працівників товариства (в т.ч. заяви, накази про прийом на роботу, повідомлення ДФС; особові картки ф. П-2); посадові інструкції працівників; книгу обліку та руху трудових книжок; трудові книжки; розрахунково-платіжні відомості та відомості про виплату заробітної плати працівникам з датою такої виплати за 2019 pік; табелі обліку використання робочого часу за 2019 pік; накази про звільнення працівників та відомості на виплату їм розрахункових коштів за 2019 рік; графік відпусток за 2019 pік; журнал з підписами працівників щодо проведеного інструктажу з охорони праці; Копії договорів ЦПХ, які було укладено за 2019 pік; інші документи на вимогу, в разі потреби; пояснення щодо ведення робіт, а також щодо кількості працівників (з прізвищами) залучених до роботи.
4. На виконання вимоги №895 від 08.04.2019 позивач 09.04.2019 надав витребувані матеріали на 102 арк. Цього ж дня позивач подав відповідачу заяву щодо відтермінування інспекційного відвідування у зв`язку з коротким терміном на підготовку переліку документів та великим штатом працівників. 
5. 09.04.2019 Головне управління Держпраці у Київській області склало акт №КВ895/1521/АВ/НП про неможливість інспекційного відвідування та надало нову вимогу № 895/2 від 09.04.2019 про надання раніше витребуваних документів в строк до 17 год. 16.04.2019. 
6. 16.04.2019 позивач надав відповідачу додаткові документи.
7. 16.04.2019 Головне управління Держпраці у Київській області склало акт інспекційного відвідування №КВ895/1521/АВ, яким встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи 14 працівників без укладання з ними трудових договорів ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ), чим порушено вимоги ч. 1 ст. 21 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 КЗпП України - трудові договори не укладено в письмовій формі, ч. 3 ст. 24 КЗпП України - допущено до роботи без укладання трудових договорів, оформлених наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу. 
8. Акт інспекційного відвідування №КВ895/1521/АВ отримано позивачем 03.05.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0406005360630.
9. Головне управління Держпраці у Київській області надіслало позивачу лист від 23.04.2019 №43/2/19/6605 про розгляд справи о 10 год. 45 хв. 07.05.2019. Цей лист отримано позивачем 02.05.2019. 
10. 07.05.2019 позивач подав заперечення щодо акту інспекційного відвідування, яке листом від 11.05.2019 №43/2/19/7442 залишено без задоволення.
11. 07.05.2019 перший заступник начальника Головного управління Держпраці у Київській області на підставі акту інспекційного відвідування від 16.04.2019 виніс постанову №КВ895/1521/АВ/ГД/ФС-346 про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1752660 грн на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України за не оформлення трудових відносин з 14 особами, які займали посади продавців.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

12. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ ГУ Держпраці у Київській області №1851 від 05.04.2019 та направлення на проведення інспекційного відвідування №895 від 05.04.2019 є такими, що не відповідають вимогам законодавства, у зв`язку з чим дії відповідача щодо проведення інспекційного відвідування позивача на підставі вищевказаних документів є протиправними, а постанова від 07.05.2019 №КВ895/1521/АВ/ТД/ФС-346 про накладання на позивача штрафу підлягає скасуванню.
13. Позивач стверджував, що при винесенні наказу ГУ Держпраці у Київській області №1851 від 05.04.2019 та направлення на проведення інспекційного відвідування позивача №895 від 05.04.2019 на підставі службової записки відповідач порушив:
- приписи ст. 3 Закону №877-V в частині здійснення перевірки позивача на підставі анонімного звернення фізичних осіб; 
- підпункти 1, 2, 3 п. 5 Порядку №295 в частині відсутності підстав для проведення інспекційного відвідування за заявою осіб, щодо яких не порушено законодавство про працю;
- ст.ст. 5, 8 Закону №393/96 в частині розгляду анонімного звернення, яке відповідно до вимог Закону розгляду не підлягає.
14. Позивач зазначив, що відповідач порушив:
- абз. 6 ч.1 ст.6 Закону №877-V (перед початком здійснення позапланового заходу відповідач не пред`явив копію погодження Державної служби України з питань праці на проведення позапланових заходів зі здійснення державного нагляду (контролю)суб`єктів господарювання, зокрема позивача);
- абз. 10 ч. 1 ст. 6 Закону №877-V (направлення від 05.04.2019 на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) не містить переліку питань, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу);
- ч. 3 ст. 6 Закону №877-V (позивач не був ознайомлений з конкретною підставою проведення позапланового заходу).
15. Також позивач покликався на те, що наказ ГУ Держпраці у Київській області №1851 від 05.04.2019 та направлення на проведення інспекційного відвідування №895 від 05.04.2019:
- не містять конкретних норм, згідно з якими проводиться інспекційне відвідування;
- не містять посилання на тип заходу (плановий чи позаплановий);
- не містять зазначення прізвища, ім`я, по батькові керівника, який підписав направлення;
- не містять обґрунтування підстав для здійснення заходу контролю.
16. Крім того, позивач покликався на те, що актом перевірки додержання ГУ Держпраці у Київській області вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у частині здійснення державного нагляду (контролю)у сфері господарської діяльності від 05.03.2021№5/20-К-2021, проведеної Державною регуляторною службою України, встановлено, що направлення №895 не містить типу заходу та підстав для здійснення заходу.
17. Відповідач проти позову заперечив. Зазначив, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Наказ №1851 від 05.04.2019 та направлення про проведення інспекційного відвідування №895 від 05.04.2019 є реалізованими та вичерпали свою дію, тобто контролюючим органом фактично реалізовано компетенцію на проведення інспекційного відвідування та оформлення його результатів.

IV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

18. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2022, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.
19. Згодом постановою Верховного Суду від 15.09.2022 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2022 скасовано, а справу направлено на новий розгляд.
20. Верховний Суд зазначив, що суди повинні були надати оцінку доказам позивача, що свідчать про незаконність перевірки та відсутність правових підстав для такої, та з урахуванням цих доказів оцінити правомірність оскаржуваної постанови про накладення штрафу.
21. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09.09.2025, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026, закрито провадження у справі №640/21270/21.
22. Суди дійшли висновку, що у новому позові ОСОБА_1 у справі №640/21270/21 йдеться про оскарження тієї самої постанови Головного управління Держпраці у Київській області від 07.09.2019 №КВ895/1521/АВ/ТД/ФС-346, яка вже була предметом судового розгляду у справі №640/9727/19, в ньому позивач лише навів додаткове обґрунтування позовних вимог, жодним чином не змінивши підстави позову, що є підставою для закриття провадження у справі №640/21270/21 відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ

23. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 09.09.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
24. Як на підставу касаційного оскарження судових рішень скаржник покликається на абз. 6 ч. 4 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм п. 4 ч. 1 ст. 328 КАС України. 
У взаємозв`язку із цим зазначає, що суди залишили поза увагою те, що Верховний Суд при скасуванні рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2021 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2022 з направленням справи на новий розгляд звернув увагу на те, що у справі №640/21270/21 ОСОБА_1 зазначив інші підстави позову, ніж підстави, які покладені в основу позову у справі №640/9727/19.
25. Крім того, позивач твердить про неврахування судами висновків Верховного Суду з питання застосування припису п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України у подібних правовідносинах, що наведені у постановах від 22.08.2018 у справі №372/2230/17, від 19.11.2019 у справі №640/5563/19 (а саме, щодо того, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору). 
Вважає, що суди дійшли передчасного висновку про існування у провадженні адміністративного суду справи про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, не встановивши дату набрання законної сили судового рішення у справі № 826/14895/17, та відповідно - про наявність правових підстав для закриття провадження у справі № 640/21270/21.
26. Ухвалою від 24.02.2026 Верховний Суд відкрив провадження у справі. 
27. У відзиві відповідач зазначає, що у справах №640/9727/19 та №640/21270/21 ОСОБА_1 наводить однакові фактичні обставини: інспекційне відвідування нібито відбулося без законних підстав, без повноважень та з порушенням Закону № 877-V та Порядку № 295. У новому позові (у справі №640/21270/21) позивач лише наводить додаткове обґрунтування, яке, на думку відповідача, жодним чином не змінює підстави позову. Відповідач покликається на практику Великої Палати Верховного Суду (постанова від 25.06.2019 у справі №924/1473/15), згідно з якою доповнення позову новими обставинами при збереженні первісних або зміна обсягу посилань на норми права не вважаються зміною підстав позову.
Відповідач наголошує, що в обох справах предметом оскарження є одна і та ж сама постанова про накладення штрафу №КВ895/1521/АВ/ТД/ФС-346 на суму 1752660 грн. При виділенні частини вимог або зміні альтернативної вимоги тотожність предмета зберігається. У справах збігаються сторони спору ( ОСОБА_1 та орган Держпраці), що є обов`язковою ознакою тотожності.
Відповідач покликається на принцип остаточності судового рішення (res judicata), зазначаючи, що сторони не можуть знову заявляти ті ж вимоги з тих самих підстав після набрання рішенням законної сили. Оскільки позови повністю збігаються за складом учасників, матеріально-правовими вимогами та обставинами, суд мав підстави для закриття провадження згідно з п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України
Також відповідач зазначає, що під час інспекційного відвідування було виявлено 14 працівників, які були допущені до роботи без укладення трудових договорів та без повідомлення ДФС.
Наказ на проведення перевірки №1851 був підписаний повноважною особою на підставі аналізу інформації про неоформлених працівників. Оскільки перевірка вже відбулася і її результати оформлені, наказ та направлення вважаються реалізованими та такими, що вичерпали свою дію, тому їх скасування не може захистити права позивача. Позивач допустив інспекторів до перевірки, чим підтвердив відсутність сумнівів у її законності. Згідно з практикою Верховного Суду, якщо допуск відбувся, предметом розгляду може бути лише суть виявлених порушень, а не процедура призначення перевірки. Відповідач стверджує, що повністю дотримався процедури: позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи рекомендованим листом, а штраф накладено у межах повноважень та у розмірі, передбаченому ст. 265 КЗпП України.
28. Позивач клопотав про розгляд справи за участю представників ОСОБА_1 в судовому засіданні, однак своєю ухвалою Верховний Суд відмовив в задоволенні такого клопотання.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

29. Верховний Суд перевірив правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги та відзиву на неї, дійшов такого висновку.
30. Позивач оскаржує ухвалу суду першої інстанції, яку було залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції, про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.
31. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
32. Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
33. Згідно зі ст. 129-1 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
34. Відповідно до ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
35. Пунктом 4 ч. 1 ст. 238 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, зокрема якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
36. Відповідно до практики Верховного Суду, висловленої, зокрема у постановах від 06.06.2024 у справі №400/8155/23, від 21.10.2024 у справі №380/16306/23, від 11.03.2025 у справі №480/5673/24, від 01.09.2025 у справі № 420/5470/25, від 18.02.2026 у справі №380/20067/25, з метою недопущення можливості ухвалення декількох судових рішень у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, законодавець установив правові обмеження у разі виявлення судом тотожних справ, які перебувають/перебували на розгляді у цьому або іншому суді. 
Тотожними визнаються позови, у яких одночасно збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.
Отже, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
Визначаючи підстави позову як елементи його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
37. Згідно з правним висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.04.2018 у справі №11-257заі18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж самі позовні вимоги та з тих самих підстав.
Тобто достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України є одночасна сукупність наступних умов:
- тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають);
- наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи;
- набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.
38. У справі, що розглядається, наявне остаточне рішення Окружного адміністративного суду м. Києві від 02.07.2020, залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020, у справі №640/9727/19.
Також тотожними є сторони спору: ОСОБА_1 та орган Держпраці (ухвалою від 04.06.2025 Донецький окружний адміністративний суд замінив відповідача Управління Держпраці у Київській області на його правонаступника Центральне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці у зв`язку з реорганізацією територіальних органів Державної служби з питань праці та утворенню Центральне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, яке фактично є правонаступником реорганізованого Управління Держпраці у Київській області).
39. Проаналізувавши вимоги у справах №640/9727/19 та №640/21270/21, Суд дійшов висновку про тотожність предмета позову: визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Київській області від 07.05.2019 №КВ895/1521/АВ/ТД/ФС-346 про накладання на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1752660 грн. 
40. Суд погоджується з позицією судів попередніх інстанцій про те, що позовна вимога щодо визнання протиправними дій Головного управління Держпраці у Київській області щодо проведення інспекційного відвідування позивача на підставі наказу ГУ Держпраці у Київській області від 05.04.2019 № 1851 та направлення на проведення інспекційного відвідування від 05.04.2019 № 895, не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
41. Отже, головним питанням касаційного розгляду є тотожність підстав позову у справах №640/9727/19 та №640/21270/21.
42. У постанові від 09.10.2018 у справі № 809/487/18 Верховний Суд зазначив:

«Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше».

43. Суди попередніх інстанцій необхідність закриття провадження у справі вбачали у тому, що, заявляючи 19.06.2021 позовні вимоги, ОСОБА_1 фактично просить суд повторно надати правову оцінку рішенню, правомірність якого вже встановлена і вирішена рішенням Окружного адміністративного суду м. Києві від 02.07.2020 та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 у справі №640/9727/19.
44. Щодо таких висновків Суд вважає необхідним зазначити таке.
45. Відповідно до текстів рішення Окружного адміністративного суду м. Києві від 02.07.2020 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 у справі №640/9727/19 позов було обґрунтовано таким:

«… позивач стверджує, що інспекційне відвідування позивача відбулося з грубими порушеннями ст. 3, 4, 6, 7 та 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), а саме: у спосіб не передбачений законом; за відсутністю законних підстав; за відсутністю повноважень у перевіряючих осіб.
Також позивач стверджує, що інспекційне відвідування позивача було проведено відповідно та на підставі Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 295 (далі - Порядок № 295), але зазначений порядок не відповідає вимогам ч.1 ст. 259 Кодексу законів про працю України та вимогам Закону № 877-V. Висновків щодо незаконності Постанови КМ України від 29.04.2017р. №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою затверджено Порядок №295, дійшов і Шостий апеляційний адміністративний суд 14.05.2019р. по справі №826/8917/17, рішенням якого цю постанову було визнано нечинною.»

46. Оцінюючи доводи позивача, суди попередніх інстанцій у справі № 640/9727/19 дійшли таких висновків:
- станом на час здійснення інспекційного відвідування та прийняття постанови №КВ895/1521/АВ/ТД/ФС-346 від 07.05.2019 про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 , Головне управління Держпраці у Київській області правомірно застосовувало чинний на той час Порядок №295. Таким, чином доводи позивача в цій частині є необґрунтованими;
- інспекційне відвідування 09.04.2019 не відбулося у зв`язку з поданою самим позивачем заявою про відтермінування, у зв`язку з чим відповідачем і було відкладено інспекційне відвідування на 16.04.2019. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи позивача щодо проведення перевірки понад строк дії направлення є необґрунтованими;
- правовідносини, що виникли між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 мають ознаки трудових і повинні врегульовуватися за правилами КЗпП України. Не дивлячись на підписання сторонами цивільно-правових договорів, існування яких на момент проведення відповідачем перевірки позивача належними та допустимими доказами не підтверджено, між сторонами існували трудові правовідносини, оскільки вказані 14 осіб виконували конкретну трудову функцію - консультація та продаж продукції в магазинах «Сирне королівство», робота мала не індивідуально-визначений характер, а надавалася в процесі виконання трудової функції, тобто не мала кінцевого результату, а носила системний, постійний характер. Робота, яка виконувалася вказаними вище 14 особами, була несамостійною і виконувалася за дорученням позивача, що притаманно трудовим правовідносинам. Надані позивачем цивільно-правові угоди фактично є строковими трудовими договорами (пункт 2 частини першої статті 23 Кодексу законів про працю України), оскільки укладені на визначений термін;
47. Як вже зазначав Суд, аргументами позову у справі, що розглядається, є те, що, на думку позивача, при винесенні оскаржуваної постанови відповідач порушив:
- ст. 3 Закону №877-V, ст.ст. 5, 8 Закону №393/96 в частині розгляду анонімного звернення, здійснення перевірки позивача на підставі анонімного звернення фізичних осіб; 
- п.п. 1, 2, 3 п.5 Порядку №295 в частині відсутності підстав для проведення інспекційного відвідування за заявою осіб, щодо яких не порушено законодавство про працю;
- абз. 6 ч. 1 ст. 6 Закону №877-V (перед початком здійснення позапланового заходу відповідач не пред`явив копію погодження Державної служби України з питань праці на проведення позапланових заходів зі здійснення державного нагляду (контролю)суб`єктів господарювання, зокрема позивача);
- абз. 10 ч. 1 ст. 6 Закону №877-V (направлення від 05.04.2019 на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) не містить переліку питань, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу);
- ч. 3 ст. 6 Закону №877-V (позивач не був ознайомлений з конкретною підставою проведення позапланового заходу).
Наказ ГУ Держпраці у Київській області №1851 від 05.04.2019 та направлення на проведення інспекційного відвідування №895 від 05.04.2019 та направлення на проведення інспекційного відвідування №895:
- не навів конкретних норм, згідно з якими проводиться інспекційне відвідування;
- не зазначив посилання на тип заходу (плановий чи позаплановий);
- не зазначив прізвища, ім`я, по батькові керівника, який підписав направлення;
- не навів обґрунтування підстав для здійснення заходу контролю.
48. Отже, доводи позивача у справі, що розглядається, та у справі №640/9727/19 відрізняються суттєво. Тому Суд не може погодитися з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач лише навів додаткове обґрунтування позовних вимог, жодним чином не змінивши підстави позову.
49. Також Суд підкреслює, що позивач у цій справі покликається також на акт перевірки додержання ГУ Держпраці у Київській області вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у частині здійснення державного нагляду (контролю)у сфері господарської діяльності від 05.03.2021 №5/20-К-2021, проведеної Державною регуляторною службою України, яким було встановлено, що направлення №895 не містить типу заходу та підстав для здійснення заходу.
50. Ця обставина не є новою, вона є додатковим доказом інших аргументів позивача про протиправність дій відповідача щодо призначення заходу контролю.
51. Висновок Верховного Суду не суперечить позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 25.06.2019 у справі №924/1473/15.
52. Враховуючи вищезазначене, Суд дійшов висновку про те, що підстави позовів у справах №640/9727/19 та №640/21270/21 не є тотожними, а тому у судів попередніх інстанцій не було підстав для закриття провадження.
53. Окрім того, Верховний Суд у п. 42 постанови від 15.09.2022 у цій справі вже зазначав, що підстави цього позову є іншими, а суди зобов`язані надати оцінку доказам позивача, що свідчать про незаконність перевірки. Отже, питання щодо тотожності позовів (і про можливість розгляду справи по суті) вже було вирішено на попередніх стадіях процесу, і суд не мав підстав повертатися до нього під час нового розгляду справи.
54. Суди попередніх інстанцій при повторному розгляді порушили обов`язковість цього висновку відповідно до ч. 5 ст. 353 КАС України (висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи).
55. З огляду на такий висновок Верховного Суду у судів першої та апеляційної інстанції були відсутні підстави для переоцінки тотожності позову.
56. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
57. Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. 
58. З огляду на висновки Верховного Суду у цій справі щодо нетотожності підстав позову у цій справі та у справі №640/9727/19 принцип остаточності судового рішенняя (res judicata) у цій справі не порушено, а закриття провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 238 КАС України є необґрунтованим і позбавляє позивача гарантованого ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України права на судовий захист.
59. Суд не розглядає доводи щодо суті порушення з огляду на те, що судами попередніх інстанцій не було оцінено доводи позивача щодо підстав призначення заходу контролю. І як уже зазначав Верховний Суд у п. 42 постанови від 15.09.2022 у цій справі суди повинні були надати оцінку доказам позивача, що свідчать про незаконність перевірки та відсутність правових підстав для такої, та з урахуванням цих доказів оцінити правомірність оскаржуваної постанови про накладення штрафу.
60. Відповідно до ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
61. Згідно зі ст. 341 КАС України Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
62. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу
63. У ч. 4 цієї ж статті КАС України визначено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
64. Враховуючи те, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили вимоги п. 3 ч. 4 ст. 246, п. "в" ч. 3 ст. 322 КАС України і, як наслідок, не встановили усіх істотних обставин, касаційну скаргу слід задовольнити, судові рішення слід скасувати, а справу направити на новий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду як суду першої інстанції.
65. З огляду на результати касаційного провадження судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст. 345, 349, 353, 355, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В: 

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року у справі № 640/21270/21 скасувати.
Справу № 640/21270/21 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і її не може бути оскаржено.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб