ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5403/26 Справа № 184/855/25 	  	Головуючий у першій інстанції: Коваленко В. О. Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –    Красвітної Т.П., 
суддів:     Агєєва О.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря   Марченко С.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Покровського міського суду Дніпропетровської області у складі судді Коваленко В.О. від 20 січня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про захист прав споживача та зобов`язання відповідача укласти договір з центрального питного водопостачання та водовідведення,– 

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Покровського міського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2026 року відмовлено у прийнятті заяви про уточнення позовних вимог, поданої 17.12.2025 позивачем ОСОБА_1 в частині визнати неукладеним між позивачем та відповідачем 14.10.2021 договір з центрального водопостачання та водовідведення. Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про захист прав споживача та зобов`язання відповідача укласти договір з центрального питного водопостачання та водовідведення закрито за відсутності предмету спору. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міського комунального підприємства «Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», в якому просить відновити його порушені права споживача і зобов`язати Міське комунальне підприємство «Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» укласти відповідний договір з централізованого питного водопостачання та водовідведення.
Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про захист прав споживачів у спосіб захисту примусове укладення договору на надання комунальної послуги. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 28).
16 вересня 2025 року відповідач подав клопотання про закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору, оскільки 04.09.2025 позивач особисто отримав у МКП «Покровводоканал» примірник договору про надання послуг з центрального водопостачання та водовідведення (від 14.10.2021) на паперовому носії, укладення якого позивач зажадав, подаючи позов (а.с. 85).
17 грудня 2025 року ОСОБА_1 подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначив адресу, за якою вимагав укласти договір з центрального водопостачання та водовідведення: АДРЕСА_1 . Просив визнати неукладеним між позивачем та відповідачем 14.10.2021 договір з центрального водопостачання та водовідведення.
За правилом ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином вищенаведені норми процесуального закону регламентують принцип диспозитивності судового процесу, згідно з яким особа самостійно здійснює свої процесуальні права та обов`язки без втручання суду.
Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Пунктами 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
При поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.
Предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення, а підставою позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які складаються із фактів, що тягнуть за собою певні правові наслідки: зміну чи припинення правовідносин.
Верховний Суд відзначив, що під підставами позову, які згідно зі ст. 49 ЦПК може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини.
Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову не допускається.
Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Статтею 279 ЦПК України визначено особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.
Так, відповідно до частини 1 статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними главі 10 розділу ІІІ ЦПК України.
Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (частина друга статті 279 ЦПК України).
Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться (абзац 2 частини третьої статті 279 ЦПК України).
Відповідно до статті 217 ЦПК України у призначений для розгляду справи час головуючий відкриває судове засідання та оголошує, яка справа розглядатиметься. 
Отже, відповідно до положень статей 217, 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи починається з відкриття першого судового засідання.
Як вбачається із матеріалів даної цивільної справи, розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження. 
17 червня 2025 року у даній справі відбулося перше судове засідання, в якому був присутній представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , що підтверджується протоколом судового засідання суду першої інстанції від 17.06.2025 (а.с. 25).
Згідно протоколу судового засідання від 22 липня 2025 року, у другому судовому засіданні також був присутній представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ; справу відкладено на 10.09.2025 (а.с. 53).
В подальшому, в судовому засіданні місцевого суду 10.09.2025 також був присутній представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , що підтверджується протоколом судового засідання суду першої інстанції від 10.09.2025 (а.с. 78-80).
Разом з тим, ОСОБА_1 подав заяву про уточнення позовних вимог лише 17 грудня 2025 року. Тобто, вказана заява ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог подана до суду після першого судового засідання у справі.
Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції відносно того, що заява ОСОБА_1 від 17.12.2025 року про уточнення позовних вимог подана із порушенням процесуальних строків, визначених статтею 49 ЦПК України. 
Разом з тим, щодо закриття провадження у даній справі, колегія зазначає наступне.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що після подання позову між сторонами було укладено індивідуальний договір №8163 від 04 вересня 2025 року про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а тому предмет спору відсутній.
Однак із таким висновком погодитися не можна.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому потрібно надавати сутнісного, а не формального значення.
Предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить постановити певне судове рішення.
Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Правові підстави позову це зазначена в позовній заяві правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Ураховуючи викладене, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №13/51-04 (провадження №12-67гс19) зроблено висновок, що прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у разі припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
У постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зроблено висновок, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України є можливим, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення.
Як вбачається із матеріалів справи, предметом звернення ОСОБА_1 до суду є відновлення його прав як споживача шляхом зобов`язання відповідача укласти з ним договір про надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення. 
Згідно поданих до суду першої інстанції пояснень та в апеляційній скарзі позивач прямо зазначав, що не визнає факту укладення договору від 14 жовтня 2021 року, а також заперечує факт укладення індивідуального договору №8163 від 04 вересня 2025 року. Зокрема, позивач стверджує, що не отримував відповідних документів, не погоджується з доводами відповідача щодо порядку укладення договору та вважає, що наданий відповідачем документ не свідчить про виникнення між сторонами договірних правовідносин.
Відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору можливе лише тоді, коли між сторонами після відкриття провадження не залишилося неврегульованих питань і сторони фактично погоджуються з припиненням існування спірного правовідношення. Якщо ж одна зі сторін продовжує заперечувати наявність обставин, які, на думку іншої сторони, свідчать про припинення спору, такий спір підлягає вирішенню судом по суті.
Разом з тим, суд першої інстанції фактично дійшов висновку про укладення сторонами договору та про відсутність спору щодо цього питання без повного дослідження доводів позивача та без надання їм належної правової оцінки. Натомість встановлення факту укладення чи неукладення договору, перевірка дотримання сторонами передбаченого законом порядку його укладення, а також з`ясування правових наслідків поданих сторонами документів становлять предмет доказування у справі та підлягають вирішенню під час розгляду спору по суті.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність предмета спору є безпідставним та не ґрунтується на повному з`ясуванні обставин справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що при постановлені ухвали в частині закриття провадження у справі, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в частині закриття провадження з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду; в іншій частині оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 379, 381-383 ЦПК України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Ухвалу Покровського міського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2026 року в частині закриття провадження – скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В іншій частині ухвалу Покровського міського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2026 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді О.В. Агєєв

Л.П. Никифоряк