Справа №461/3245/25
Провадження № 2/461/122/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2026 року м. Львів
Галицький районний суд м.Львова у складі:
головуючого судді Зубачик Н.Б.,
секретаря судових засідань Чубей К.А.,
за участю:
представника позивача ОСОБА_11,
представника відповідачів Балюк О.С. ,
представника відповідача Галицької районної адміністрації Львівської міської ради - Ковалишин Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ЛКП «Айсберг», Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про визнання незаконним розпорядження, наказу та свідоцтва про право власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування рішення про державну реєстрацію -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_2  звернувся до суду з позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просить: визнати незаконним розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №336 від 26.08.2014 «Про зміну договору найму жилого приміщення» з ОСОБА_5 в частині передачі у спільне користування квартири №15 та квартири №15 «г» вбиральні, площею 2,8 кв.м; визнати незаконним наказ №116-Ж-Г від 08.04.2015 Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради «Про передачу квартир у власність громадян» щодо передачі у приватну власність ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 трикімнатної квартири АДРЕСА_2 ; визнати незаконним Свідоцтво НОМЕР_8 від 08.04.2015, видане Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради про право спільної часткової власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по частині кожному на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 99,6 кв.м; визнати недійсним свідоцтво від 24.04.2023 про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Мельник Г.Я., зареєстроване в реєстрі №3-567; скасувати рішення державного реєстратора державного нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Мельник Г.Я. від 24.04.2023 (індексний №330023642) про державну реєстрацію права власності на частку у квартирі АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 , рішення державного реєстратора Львівського міського управління юстиції Львівської області Гаталяк О.Г. від 06.05.2015 (індексний №21176303) про державну реєстрацію права власності на частки у квартирі АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та рішення державного реєстратора Львівського міського управління юстиції Львівської області Гаталяк О.Г. від 26.05.2015 (індексний №21587828) про реєстрацію виправлення права власності за ОСОБА_5 .
Обґрунтовуючи позовні вимоги покликаються на те, що з 2023 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 оспорюється його право власності, що свідчить рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.09.2023. Вказує, що про існування розпорядження №336 від 26.08.2014 Галицької районної адміністрації ЛМР, на яке останні покликалися у вимогах, йому стало відомо лише у 2023 році (після подання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 позовної заяви), тому при зверненні до суду за захистом своїх прав, згідно ст.261 ЦК України, ним не порушені строки позовної давності. Зазначає, що власником квартири АДРЕСА_2 він став на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 24.04.2019. До цього власницею квартири була ОСОБА_7 (дарувальник за вищевказаним договором), яка згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизувала квартиру АДРЕСА_2 , про що їй згідно з наказом №554-Ж-Г від 24.03.2008 Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради було видане свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 24.03.2008. Право власності 08.04.2008 зареєстроване в ОКП ЛОР "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" (реєстраційний №22820939), як того вимагало діюче на той час законодавство. Позивач звертає увагу, що у 2008 році до початку приватизації в будинку на АДРЕСА_3 на третьому поверсі знаходилась квартира у якій мешкали чотири наймачі і така була квартирою спільного задоволення потреб сімей наймачів. Зокрема, такими основними квартиронаймачами були: ОСОБА_8 - кв. №15 , ОСОБА_7 - кв. №15”б” , ОСОБА_9 - кв. №15”в” , ОСОБА_10 - кв. №15”г” та між ними історично склалася та існувала домовленість щодо використання приміщень загального користування у цій квартирі, жодних спорів між мешканцями стосовно користування такими приміщеннями квартир не було. Вказує, що перед приватизацією житла у відповідності з Положенням "Про порядок передачі квартир (будівель) у власність громадян", ЛМКП "Айсберг" Галицького району 12.02.2008 для мешканки ОСОБА_7 , були надані довідки форм №2 та №4, а також складена довідка Ф5 №2434-ПР про склад сім`ї наймача квартири, в якій мешкають чотири наймачі та займані ними приміщення. У всіх цих довідках зазначено про закріплення вбиральні, площею 2.8 кв.м за квартирою АДРЕСА_1 , якою користувалася ОСОБА_7 . Окрім цього, позивач вказує, що на час приватизації квартири ОСОБА_7 , жодні інші наймачі приміщень квартири спільного задоволення потреб сімей наймачів своїм правом на приватизацію не скористалися. Відтак, під час приватизації при визначенні загальної площі квартири АДРЕСА_2 вказана площа 55,2 м.кв., а саме: 45,2 м.кв. (площа зайнятих та закріплених за квартирою приміщень) + 10м.кв. (площа закріплена за кв. АДРЕСА_1 у приміщенні коридору спільного користування). Таким чином, держава передала у приватну власність ОСОБА_7 квартиру загальною площею 55,2 м.кв. Після приватизації квартири ОСОБА_7 тривалий час користувалася приміщеннями своєї приватизованої квартири №15”б” і жодних претензій інших трьох наймачів, у тому числі наймача кв.15 ОСОБА_8 до неї не було. Однак, право власності позивача на квартиру АДРЕСА_1 , яке він набув на підставі договору дарування від 24.04.2019 оскаржують відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які свої доводи обгрунтовують розпорядженням Галицької районної адміністрації №336 від 26.08.2014 "Про зміну договору найму жилого приміщення", відповідно до якого, після розгляду їх заяви, був змінений договір найму жилого приміщення та укладений такий договір з ОСОБА_5 . Згідно тексту розпорядження з ОСОБА_5 був укладений договір найму трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , житловою площею 59,5 кв.м., кухнею площею 7,0 кв.м., коридором площею 10 кв.м., коридором площею 5,3 кв.м. та вбиральнею, площею 2,8 кв.м. у спільному користуванні з кв. №15”г " та коридором площею 38,4 кв.м. у спільному користуванні з квартирами №15 "а", 15”б”, 15”г” . Проте, позивач вказує, що вказане розпорядження прийняте у 2014 році, тобто по спливу більше шести років після приватизації ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_2 , у загальну площу якої увійшла площа вбиральні 2,8 кв.м. Відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 квартира АДРЕСА_2 була приватизована у 2015 році, про що, згідно наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики ЛМР від 08.04.2015 № 116-Ж-Г цього ж числа видане свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 , відповідно до якого загальна площа квартири АДРЕСА_2 становить 99,6 кв.м. Таким чином, оспорюючи права позивача, відповідачі зазначають, що за квартирою ОСОБА_7 згідно розпорядження №368 від 21.04.2003 було закріплено вбиральню 1,7 кв.м., однак згідно поверхових планів третього поверху будинку АДРЕСА_3 та з виходом відповідних технічних працівників на місце для здійснення обмірів, у квартирі де проживали чотири наймачі відсутнє приміщення вбиральні, площею 1,7 кв.м., натомість наявні лише дві вбиральні, а саме, площею 2,8 кв.м. та площею 1,2 кв.м. Попри це, на графічному зображені у планах третього поверху згаданого будинку, на приміщені вбиральні, площею 2,8 кв.м. наявна позначка розміру ширини цього приміщення 1,7. Очевидно, що працівники ЛКП "Айсберг" при підготовці довідки для адміністрації перед винесенням 21.04.2003 розпорядження №368 про зміну договору найму з ОСОБА_7 та перед виходом технічних працівників для переобмірів приміщень квартири, яка підлягала приватизації, ця позначка ширини приміщення була помилково ідентифікована, як площа даного приміщення. Проте, в подальшому ця помилка була виправлена при приватизації. За таких обставин, приймаючи оскаржуване розпорядження №336 від 26.08.2014 про зміну договору найму жилого приміщення з ОСОБА_5 в частині передачі у спільне користування квартири №15 та квартири №15 "г" вбиральні, площею 2,8 кв.м. Галицька районна адміністрація, володіючи інформацією стосовно спірного приміщення вбиральні, помилково передала це приміщення вбиральні у користування відповідачам, оскільки згадане приміщення вбиральні, площею 2,8 кв.м. з 24.03.2008, тобто на той час вже більше шести років перебувало у власності ОСОБА_7 . Таким чином, вказаним розпорядженням порушені інтереси та права власника ОСОБА_7 і відповідно порушуються права позивача, відтак останній вважає, що це розпорядження та усі наступні правові акти, прийняті згідно такого не відповідають законові, а тому просить позов задоволити.
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2025 визначено головуючого суддю Кітова О.В.
Ухвалою суду від 24.04.2025 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
30.05.2025 року від представника відповідача Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування такого, заперечує щодо задоволення позовних вимог, оскільки приймаючи розпорядження №336 від 26.08.2014 "Про зміну договору найму жилого приміщення" було враховано рішення Галицького районного суду м. Львова від 28.12.2011 та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07.02.2013, рекомендації громадської комісії з житлових питань районної адміністрації від 21.08.2014 (протокол №10) та Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 06.01.2012 №4, відповідно до п.4.2.11 Положення (що діяло на момент прийняття оскаржуваного розпорядження) до повноважень районної адміністрації належало: зміна договору найму житлових приміщень, приєднання звільнених житлових приміщень, укладення договорів найму з фактично зареєстрованими громадянами. Таким чином, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
04.06.2025 року від представника відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвоката Балюк О.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування відзиву покликаються на те, що проаналізувавши всі документи, вважають, що розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 21.04.2003 №368 "Про внесення змін в договори найму жилих приміщень" є незаконним та спрямованим на неправомірне розширення квартири АДРЕСА_2 за рахунок допоміжного приміщення вбиральні. Всупереч процедурі приватизації до квартири АДРЕСА_2 незаконно приєднано приміщення вбиральні площею 2,8 кв.м., оскільки зазначене приміщення вбиральні є допоміжним приміщенням для співвласників (співкористувачів) квартир №15 та 15г в будинку АДРЕСА_2, спільним для користування власниками та користувачами зазначених квартир, призначене для забезпечення побутових потреб останніх, та у зв`язку з цим не може передаватись у приватну власність будь-якій особі. Окрім цього, вказують, що аналогічно згідно технічного паспорта квартира АДРЕСА_2 складається, в тому числі з вбиральні площею 2,8 кв.м. у спільному користуванні з кв. 15-г (Літ. V). Вказаною вбиральнею користувалися як наймачі/власники квартири №15 , так і наймачі квартири №15-г , допоки позивач ОСОБА_2 не замурував вхід до приміщення цієї вбиральні. Твердження позивача про те, що існувала домовленість між наймачами квартир щодо користування зазначеним приміщенням вбиральні і про те, що ОСОБА_7 одноособово користувалася таким приміщенням площею 2,8 кв.м. є безпідставними та не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами. Крім того, зазначають, що у приміщенні вбиральні площею 2,8 кв.м. проходять каналізаційні стояки та стояки труб холодної води, а також розміщенні вентилі для перекриття води та ревізійні люки, які забезпечують експлуатацію будинку та побутове обслуговування мешканців будинку, знаходження у них технічного обладнання будинку, без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою. З огляду на зазначене, вважають позовні вимоги безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню.
16 червня 2025 року представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 17.06.2025 відмовлено у задоволенні заяви адвоката Снігура Ярослава Едуардовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову.
02.09.2025 представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвокат Балюк О.С. подала клопотання про долучення доказів, в якому просить долучити до матеріалів справи копію постанови Львівського апеляційного суду від 13.06.2025.
01.10.2025 представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвокат Балюк О.С. подала клопотання про зупинення провадження у справі.
Ухвалою суду від 03.10.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвоката Балюк Олени Сергіївни про зупинення провадження у справі.
Ухвалою суду від 03.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Згідно рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22.10.2025 суддю Кітова О.В. тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя.
На підставі розпорядження керівника апарату Галицького районного суду м. Львова від 23.02.2026, відповідно до п.2.3.12 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та протоколу Зборів суддів Галицького районного суду м. Львова від 17.02.2026 призначено повторний автоматизований розподіл справи.
На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2026 визначено головуючого суддю Зубачик Н.Б.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25.02.2026 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
24.03.2026 представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвокат Балюк О.С. подала заяву про застосування строку позовної давності, відповідно до якої вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із позовною заявою, оскільки він, як власник квартири АДРЕСА_2 володів інформацією про те, що спірним приміщенням вбиральні користувалися всі наймачі квартир третього поверху в будинку АДРЕСА_3 , відтак твердження позивача про те, що про порушення свого права йому стало відомо лише у 2023 році, коли відповідачі звернулися з позовною заявою є необгрунтованими, так як, позивач мав можливість дізнатись про порушення свого права значно раніше, в тому числі і в 2019 році під час оформлення договору дарування квартири. З огляду на зазначене, просять застосувати позовну давність у даній справі та відмовити в задоволенні позову.
16.04.2026 представник позивача ОСОБА_11 подав заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, в яких зазначає, що про існування розпорядження №336 від 26.08.2014 Галицької районної адміністрації ЛМР, на яке покликалися ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в обгрунтування своїх позовних вимог при зверненні до суду з позовом 17.05.2023, позивачу стало відомо лише у 2023 році, а з позовною заявою про захист свого права останній звернувся до суду 18.04.2025. Таким чином, згідно ст.261 ЦК України, ним не порушені строки позовної давності. На підставі зазначеного, просить відмовити у задоволенні заяви представника відповідачів - адвоката Балюк О.С. про застосування строку позовної давності.
Згідно довідки, складеної секретарем судового засідання Чубей К.А. від 16.04.2026, розгляд справи відкладено, у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні.
12.05.2026 представник Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Паращич В.П. подав заяву про розгляд справи без участі представника управління.
Представник позивача ОСОБА_11 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив такі задоволити.
Представник відповідачів Балюк О.С. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову.
Представник відповідача Галицької районної адміністрації Львівської міської ради - Ковалишин Н.О. в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, однак про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Суд, заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які
ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 06 листопада 2021 року, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 06.11.2021 складено відповідний актовий запис №593 /т.1, а.с.9/.
Як вбачається з витягу з розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 21.04.2003 №368 «Про внесення змін в договори найму жилих приміщень», внесено зміни в договори найму і укладено договір найму з ОСОБА_7 , яка проживає без прописки в однокімнатній квартирі АДРЕСА_2 .26,7 кв.м з кухнею пл.15,7 кв.м, вбиральнею 1,7 кв.м та спільним коридором пл.38,4 кв.м з квартирами №15 , 15-а , 15-в , 15-г (ЛМКП «Айсберг» ) /т.1, а.с.10/.
Відповідно до копій довідок форми №2 та №4, а також довідки Ф5 №2434-ПР про склад сім`ї наймача квартири, в якій мешкають 4 наймачів та займані ними приміщення, виданих ЛМКП «Айсберг», вказано про закріплення вбиральні площею 2,8 кв.м. за квартирою №15-б , якою користувалася ОСОБА_7 /т.1, а.с.11-13/.
З наданих на адвокатський запит КУ «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» копій документів, а саме наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради № 345-Ж-Г та копії документів на підставі яких прийнято наказ № 554-Ж-Г від 24.03.2008 «Про внесення змін до наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 27.02.2008 № 345-Ж-Г «Про передачу квартир у власність громадян» вбачається, що ОСОБА_7 приватизувала квартиру АДРЕСА_2 , про що їй було видане свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 24.03.2008, відповідно до якого загальна площа квартири становить 55,2 кв.м. Право власності 08.04.2008 зареєстроване в ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», реєстраційний номер 22820939.
Згідно копії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_2 , складеним 06.02.2008 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», зазначена квартира розташована на 3 поверсі та складається з 1-ї кімнати, житловою площею 26,7 кв.м, в тому числі: 1-а кімната - 26,7 кв.м, кухня - 15,7 кв.м, вбиральня - 2,8 кв.м.
На плані квартири індексами «15б-1, 15б-2, 15б-3» вказані житлові та закріпленні приміщення квартири №15 «б» та індексом «V» вказаний коридор, площею 38,4 кв.м., який перебуває у спільному користуванні. Згідно експлікації внутрішніх площ квартири, житлова кімната 26,7 кв.м., кухня 15,7 кв.м., вбиральня 2,8 кв.м., у спільному користуванні з квартирами АДРЕСА_5 коридор, площею 38,4 кв.м. /т.1, а.с.16-33/.
ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , яка належить їм на праві спільної часткової власності відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 на квартиру, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 08.04.2015, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №411382907 від 04.02.2025 /т.1, а.с.35, 36-38/.
Згідно розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 26.08.2014 №336 «Про зміну договору найму жилого приміщення» змінено договір найму жилого приміщення та укладено його з ОСОБА_5 , яка з 02.04.1991 зареєстрована і проживає в трикімнатній квартирі АДРЕСА_2 , житловою площею 59,5 кв.м, із кухнею площею 7,0 кв.м, коридором площею 10,0 кв.м, коридором площею 5,3 кв.м, вбиральнею площею 2,8 кв.м у спільному користуванні з квартирою №15-г та коридором площею 38,4 кв.м у спільному користуванні з квартирами №№ 15а , 15б , 15г (ЛМКП «Айсберг» /т.1, а.с.34/.
Відповідно до Конституції України всі суб`єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і з питань улаштування мансард, надбудови поверхів та ін.
Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Частинами третьою, п`ятою статті 9 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Закон України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду" (далі - Закон № 2482-XII, який діяв на час приватизації) передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 2482-XII, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону.
Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.
Згідно з пунктом 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.
Згідно з пунктами 20, 21 зазначеного Положення при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення.
У довідці зазначаються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону № 2482-XII.
Отже, право фізичної особи на приватизацію житлового приміщення залежать від наявності чи відсутності у цієї особи права на проживання у об`єкті приватизації.
Як встановлено судом, 12.02.2008 ЛМКП «Айсберг» Галицького району для мешканки ОСОБА_7 складено довідку Ф5 №2434-ПР про склад сім`ї наймача квартири, в якій мешкають чотири наймачі та займані ними приміщення. Згідно з цією довідкою квартира АДРЕСА_2 складається з однієї кімнати, площею 26,7 кв.м та двох закріплених приміщень, кухні 15,7 кв.м та вбиральні 2,8 кв.м, загальною площею 18,5 кв.м. (15,7 + 2,8). У довідці зазначено, що площа підсобних приміщень квартири спільного користування, а саме, коридору, складає 38,4 кв.м.
Довідка ЛМКП «Айсберг» Галицького району є необхідною при приватизації майна, оскільки такою визначається частка у приміщенні загального користування, що буде відноситись до конкретної квартири у співвідношенні між загальною площею займаних і закріплених приміщень цілої комунальної квартири та площею займаних і закріплених приміщень конкретної квартири.
Відтак, згідно довідки ЛМКП «Айсберг» загальна площа займаних і закріплених приміщень квартири №15 б , яку займала ОСОБА_7 складає: 26,7м кв.(кімната) + 18,5 м кв. (закріплені приміщення, а саме кухня 15,7 м кв. + вбиральня 2,8 м кв.) = 45,2 м кв.
Згідно відповіді Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» №05/03-25-04 від 05.03.25 на адвокатський запит, надан/і копії документів, на підставі яких було приватизовано квартиру АДРЕСА_2 , у яких здійснений розрахунок загальної площі квартири, вказаної у свідоцтві про право власності №Г-28045 від 24.03.2008.
Зокрема, із вказаного розрахунку вбачається, що для визначення частки квартири №15 б у площі коридору, який переданий у спільне користування, органом приватизації застосовано наступну формулу.
Загальна площа займаних і закріплених приміщень квартири №15 «б» 45,2 кв. м ділиться на загальну площу займаних і закріплених приміщень окремих квартир чотирьох наймачів, у спільне користування яких переданий коридор 173,8 м кв., та множиться на площу коридору, переданого у спільне користування 34,8 м кв. (45,2 : 173,8 х 34,8 = 9,98665 кв. м /т.1, а.с.24-25/.
Таким чином, частка квартири 15«б» у площі коридору, який переданий у спільне користування складає 9,98665 кв.м, або шляхом заокруглення до десятинного значення - 10 м кв.
Відтак, під час приватизації при визначенні загальної площі квартири АДРЕСА_2 вказана площа 55,2 м кв., а саме: 45,2 м кв. (площа зайнятих та закріплених за квартирою приміщень) + 10 м кв. (площа закріплена за кв. 15«б» у приміщенні коридору спільного користування) = 55,2 м кв.
Так, квартира АДРЕСА_2 була приватизована ОСОБА_7 у 2008 році на підставі наказу Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради №554-Ж-Г від 24.03.2008, а до складу приватизованого майна включено, зокрема, вбиральню площею 2,8 кв.м., що підтверджується технічним паспортом, довідками ЛМКП «Айсберг», експлікацією внутрішніх площ, свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 та реєстраційними документами БТІ.
Матеріалами справи підтверджено, що під час приватизації квартири №15-б у 2008 році спірне приміщення вбиральні площею 2,8 кв.м. було включено до складу закріплених за квартирою приміщень та враховано при визначенні загальної площі квартири. При цьому жодних доказів скасування чи визнання недійсними наказу №554-Ж-Г від 24.03.2008, свідоцтва про право власності №Г-28045 або результатів приватизації відповідачами суду не надано.
Разом з тим, 24.04.2019 між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири, відповідно до якого ОСОБА_7 передала безоплатно у власність, а ОСОБА_2 прийняв безоплатно у власність квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з однієї житлової кімнати житловою площею 26,7 кв.м та кухні, загальна площа квартири становить 55,2 кв.м, коридор площею 38,4 кв.м у спільному користуванні.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК Уккраїни).
Статтями 319, 321, 386 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
За змістом положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а відповідно до статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.
Разом з тим, розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №336 від 26.08.2014 спірне приміщення вбиральні площею 2,8 кв.м. було передано у спільне користування квартири №15 та квартири №15-г .
Оскільки на момент прийняття зазначеного розпорядження спірне приміщення вже перебувало у приватній власності ОСОБА_7 , орган місцевого самоврядування не мав правових підстав повторно передавати його у користування іншим особам.
Таким чином, доводи відповідачів про те, що вбиральня є допоміжним приміщенням спільного користування, суд оцінює критично, оскільки матеріалами справи підтверджено, що при приватизації квартири №15-б у 2008 році саме приміщення вбиральні площею 2,8 кв.м. було включено до складу закріплених за квартирою приміщень та враховано при визначенні загальної площі квартири.
Суд окремо звертає увагу на те, що доводи відповідачів про нібито незаконне включення вбиральні площею 2,8 кв.м. до складу квартири №15-б ґрунтуються виключно на припущеннях та суб`єктивному тлумаченні технічної документації, однак не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-81 ЦПК України.
При цьому, встановлення факту технічної помилки у технічній документації, визначення функціонального призначення приміщення, його належності до допоміжних чи закріплених приміщень, а також перевірка правильності проведених технічних обмірів потребує спеціальних знань у сфері будівництва та технічної інвентаризації.
Так, відповідачі стверджують, що під час оформлення документів у 2003-2008 роках працівниками ЛКП «Айсберг» була допущена помилка при визначенні площі вбиральні, а приміщення площею 2,8 кв.м. фактично є допоміжним приміщенням спільного користування. Проте жодного висновку судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної чи технічної експертизи на підтвердження таких тверджень суду не подано.
В матеріалах справи відсутні: висновок експерта щодо технічних характеристик спірного приміщення; докази перепланування чи реконструкції; докази невідповідності технічного паспорта фактичному плануванню; будь-які документи про скасування або визнання недійсними технічної документації БТІ; висновки компетентних органів щодо неправомірності приватизації квартири №15-б у 2008 році.
Натомість наявні у справі: технічний паспорт квартири; експлікація внутрішніх площ; довідки форми №2, №4 та Ф-5; наказ; свідоцтво про право власності; реєстраційні документи БТІ, які є офіційними документами та підтверджують, що вбиральня площею 2,8 кв.м. була закріплена саме за квартирою №15-б та врахована при визначенні її загальної площі.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому твердження відповідачів про «технічну помилку» без проведення відповідної судової експертизи не можуть бути покладені судом в основу рішення.
Так як, матеріалами справи підтверджено, що при приватизації квартири №15-б органом приватизації було перевірено подані документи, виготовлено технічний паспорт, здійснено розрахунок площі квартири та прийнято відповідний наказ №554-Ж-Г від 24.03.2008.
Відтак, з моменту видачі свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності квартира №15-б , у тому числі із включеним до її складу приміщенням вбиральні площею 2,8 кв.м., вибула із державного (комунального) житлового фонду та перейшла у приватну власність.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Згідно із ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно або з частковою доплатою один раз.
Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Положення частини десятої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначає, що органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир у приватизації займаного ними житла, крім випадків, прямо передбачених законом.
Жодних доказів того, що приватизація квартири №15-б була: проведена на підставі невідповідних документів; здійснена з порушенням процедури приватизації,
суду не надано. Таким чином, оскільки приватизація квартири №15-б у 2008 році була проведена компетентним органом на підставі офіційної технічної документації, а відповідачами не доведено протилежного належними доказами та не подано жодного експертного висновку, відтак суд приходить до висновку, що доводи про помилкове включення вбиральні площею 2,8 кв.м. до складу квартири №15-б є недоведеними та необґрунтованими.
При цьому відповідачами не надано належних та допустимих доказів скасування наказу №554-Ж-Г від 24.03.2008, свідоцтва про право власності №Г-28045 або визнання недійсною приватизації квартири №15-б .
Таким чином, суд дійшов висновку, що розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №336 від 26.08.2014 в частині передачі у спільне користування квартири №15 та квартири №15-г вбиральні площею 2,8 кв.м. суперечить вимогам закону та порушує право власності позивача.
Окрім цього, наказ Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради №116-Ж-Г від 08.04.2015 «Про передачу квартир у власність громадян» у частині включення спірної вбиральні площею 2,8 кв.м. до складу квартири №15 був прийнятий на підставі незаконного розпорядження №336 від 26.08.2014, а тому також підлягає визнанню незаконним у відповідній частині.
Водночас суд не вбачає підстав для задоволення інших позовних вимог.
Так, вимоги про визнання незаконним свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 , визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, а також скасування рішень державних реєстраторів є похідними від основних вимог та стосуються права власності відповідачів на квартиру №15 в цілому.
Разом із тим, встановлене судом порушення стосується виключно неправомірного включення до складу квартири №15 приміщення вбиральні площею 2,8 кв.м., а не всієї квартири як самостійного об`єкта нерухомого майна та стосуються права власності відповідачів на квартиру. Суд виходить із того, що похідною є така вимога, задоволення якої прямо залежить від встановлення незаконності чи недійсності первинного правового акта або правовідношення.
Відповідно до положень статті 182 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає на підставах, що не заборонені законом, а державна реєстрація є лише офіційним визнанням і підтвердженням такого права.
Таким чином, суд дійшов висновку, що ефективним та співмірним способом захисту порушеного права позивача є саме: визнання незаконним розпорядження №336 від 26.08.2014 в оспорюваній частині; визнання незаконним наказу №116-Ж-Г від 08.04.2015 в частині включення спірної вбиральні до складу квартири №15 .
Натомість вимоги про: повне визнання незаконним свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 ; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом; скасування усіх реєстраційних дій щодо права власності відповідачів, є похідними, надмірними, непропорційними встановленому порушенню та не перебувають у необхідному причинно-наслідковому зв`язку із встановленими судом обставинами, а тому задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасування державної реєстрації прав допускається лише за умови одночасного вирішення питання щодо припинення чи зміни відповідного речового права.
Судом встановлено, що відповідачі набули право власності на інші приміщення квартири №15 , а тому повне визнання незаконним свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину та усіх реєстраційних дій є неспівмірним способу захисту та не відповідає характеру встановленого порушення.
Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності слід зазначити наступне. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Саме така позиція знаходить своє відображення у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц.
Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Матеріалами справи підтверджено, що про порушення свого права позивач дізнався лише у 2023 році після звернення відповідачів з позовом щодо оспорення його права власності, а з даним позовом звернувся у межах трирічного строку, визначеного статтями 257, 261 ЦК України. Таким чином, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про незаконність набуття відповідачами права власності на квартиру №15 у цілому.
У відповідності до вимог ст.ст.76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України). У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц (провадження № 61-26417св18) викладена правова позиція, що «за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Аналізуючи подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що ефективним та співмірним способом захисту порушеного права позивача є: визнання незаконним розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №336 від 26.08.2014 в частині передачі у спільне користування квартири №15 та квартири №15-г вбиральні площею 2,8 кв.м. та визнання незаконним наказу Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради №116-Ж-Г від 08.04.2015 в частині включення спірного приміщення до складу квартири №15 .
Враховуючи наведене вище, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача витрати понесені у зв`язку з сплатою судового збору пропорційно задоволеним вимогам, а саме за дві позовні вимоги в сумі 2422,40 грн., тобто по 484,48 грн. з кожного.
Керуючись ст.ст.15, 16, 319, 321, 328, 345, 355, 369, 380-383, 386 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -
в и р і ш и в:
позов ОСОБА_2 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ЛКП «Айсберг», Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про визнання незаконним розпорядження, наказу та свідоцтва про право власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування рішення про державну реєстрацію - задоволити частково.
Визнати незаконним розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №336 від 26.08.2014 «Про зміну договору найму жилого приміщення» з ОСОБА_5 в частині передачі у спільне користування квартири №15 та квартири №15 «г» вбиральні, площею 2,8 кв.м.
Визнати незаконним наказ №116-Ж-Г від 08.04.2015 Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради «Про передачу квартир у власність громадян» щодо передачі у приватну власність ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 трикімнатної квартири АДРЕСА_2 .
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на користь  ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп.
Стягнути з Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на користь  ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп.
Стягнути з  ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп.
Стягнути з  ОСОБА_4 на користь  ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп.
Стягнути з  ОСОБА_5 на користь  ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_6 .
Відповідач: Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, код ЄДРПОУ 20847537, адреса: 79005, м. Львів, вул. Ференца Ліста, 1, електронна пошта: gal.adm@lvivcity.gov.ua.
Відповідач: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, код ЄДРПОУ 25558625, адреса: 79008, Львів, пл. Галицька 15, електронна пошта: ukv.Ivivcity@gmail.com.
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_8 .
Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_8 .
Третя особа: ЛКП «Айсберг», ЄДРПОУ 20772578, адреса: м. Львів, просп. Свободи, буд. 39.
Третя особа: Четверта Львівська державна нотаріальна контора Львівської області, ЄДРПОУ 02899401, адреса: м. Львів, вул. Зелена, буд. 2.
Третя особа: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, ЄДРПОУ 26526811, адреса: м. Львів, вул. Городоцька, буд. 299.

Суддя          Зубачик Н.Б.