ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
16 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/13567/25	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В., 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 	 Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці	
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 04.03.2026р. у справі №160/13567/25	
за позовом:	Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДСТАР-КОМ» 	
до:  про:	Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці  визнання протиправними та скасування постанов	

ВСТАНОВИВ:

09.05.2025р. Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕДСТАР-КОМ» (далі – ТОВ «МЕДСТАР-КОМ») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі - Держпраці) про визнання протиправними та скасування постанов /а.с.1-13 т. 1/ і судом першої інстанції 12.05.2025р. за цим позовом відкрито провадження в адміністративній справі №160/13567/25 та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін /а.с. 175 т. 1/. 
Позивач, посилаючись у адміністративному позові на те, що постанови, прийняті за наслідками проведеної у листопаді 2024 року позапланової перевірки в частині виконання припису ПС/ДН/21247/ПС-ЗК/0002/П від 27 червня 2024 року щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених за результатами проведення попереднього заходу - позапланової перевірки 26-27 червня 2024 року, є незаконними та безпідставними, оскільки для проведення перевірки не було підстав, сама перевірка відбувалася з порушенням вимог законодавства, а виявлені порушення не відповідають дійсності. Вказує, що про існування припису ПС/ДН/21247/ПС-ЗК/0002/П від 27 червня 2024 року стало відомо лише під час позапланової перевірки в листопаді 2024 року, під час якої відповідачем здійснювалася перевірка виконання припису. Отже, не надіславши акт перевірки та припис ПС/ДН/21247/ПС-ЗК/0002/П від 27 червня 2024 року, відповідач, серед іншого, позбавив позивача права на добровільне усунення виявлених під час перевірки порушень. Враховуючи те, що предметом контрольного заходу було виключно питання виконання припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 27 червня 2024 року, вимога відповідача надати документи за весь календарний 2024 рік є такою, що виходить за межі визначеної мети перевірки. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2026р. у справі №160/13567/25 адміністративний позов ТОВ «МЕДСТАР-КОМ» задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ПС/ДН/35799/0002/1ІП-ФС від 25.03.2025; визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ПС/ДН/35799/0002/2ІП-ФС від 25.03.2025; визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ПС/ДН/35799/0002/СВ-ФС від 25.03.2025; визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ПС/ДН/35799/0002/ТД-ФС від 25.03.2025 /а.с. 65-70 т. 2/.
Відповідач – Держпраці, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, 26.03.2026р. за допомогою засобів системи «Електронний суд» подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, яка зареєстрована судом 26.03.2026р., та судом апеляційної інстанції 27.03.2026р. відкрито апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою і справа №160/13567/25 призначена до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 28.04.2026р., про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи. 
Відповідач, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи не було з`ясовано усі обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, тому просив скасувати рішення суду першої інстанції від 04.03.2026р. у цій справі та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі. 
Позивач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що судом першої інстанції у цій справі ухвалено правильне рішення без порушень норм чинного законодавства, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 04.03.2026р. у цій справі залишити без змін.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що у період з 12 до 13 листопада 2024 року на підставі наказу від 08.11.2024р. №752/ПС-ЗК та направлення на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) від 08.11.2024 Держпраці здійснило позапланову перевірку ТОВ «МЕДСТАР-КОМ» щодо виконання останнім припису ПС/ДН/21247/ПС-ЗК/0002/П від 27.06.2024р. щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду - позапланової перевірки 26-27 червня 2024 року. 
Зокрема, відповідачем були встановлено такі порушення: роботодавцем допущено до роботи 2 (двох) працівників без оформлення трудових відносин, строк усунення порушення до 31.07.2024р.; роботодавцем не забезпечено ведення достовірного бухгалтерського обліку витрат на оплату праці, строк усунення порушення до 31.07.2024р.; роботодавцем не виплачується працівникам заробітна плата на умовах, визначених трудовим договором, строк усунення порушення до 31.07.2024р.; при звільненні працівників у період дії воєнного стану роботодавцем не виплачується грошова компенсація відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки», строк усунення до 31.07.2024р..
За результатами проведеної у листопаді 2024 року перевірки в частині виконання позивачем припису складено акт ПС/ДН/35799/0002 від 13.11.2024р., яким встановлено, що товариством не виконано вимоги Припису №ПС/ДН/21247/ПС-ЗК/0002/П від 27.06.2024р.. 
13.03.2025р. позивач отримав повідомлення від відповідача про те, що уповноваженій посадовій особі надійшов акт, складений за результатами позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці від 13.11.2024р. №ПС/ДН/35799/0002 (вх. №СП-ПС/5.2.1/1107-25 від 28.02.2025р.). 
На підставі цього акту посадовою особою прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу 25.03.2025р. о 14 год. 00 хв.
25.03.2025р. відбувся розгляд справи та було винесено оскаржувані постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, а саме: №ПС/ДН/35799/0002/1ІП-ФС від 25.03.2025р., №ПС/ДН/35799/0002/2ІП-ФС від 25.03.2025р., №ПС/ДН/35799/0002/СВ-ФС від 25.03.2025р. та №ПС/ДН/35799/0002/ТД-ФС від 25.03.2025р..
Надаючи оцінку спірним відносинам, які виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»» (далі - Закон №877).
Частиною 1 ст. 6 Закону №877 передбачено, що підставами для здійснення позапланових заходів є:
подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;
виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Невиправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;
перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);
звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону №877 за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.
Згідно із ч. 7 ст. 7 Закону №877 на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку (ч. 8 ст. 7 Закону №877).
Права суб`єкта господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено у статті 10 Закону №877.
Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону №877, невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.
Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю і зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509) визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами третьою-сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення».
Відповідно до п.2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи, серед іншого, накладаються на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Пунктом 3 Порядку №509 встановлено, що справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому-сьомому пункту 2 цього Порядку. Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому-сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому-сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий-надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка (пункт 4 Порядку №509).
У разі відсутності підстав для складення постанови про накладення штрафу уповноважена посадова особа письмово повідомляє про це суб`єкту господарювання чи роботодавцю у строки, визначені абзацом першим пункту 3 цього Порядку (абз.5 п.4 Порядку №509).
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.08.2025р., яке набрало законної сили 30.09.2025р., у справі №160/34003/24 визнано протиправним та скасовано припис Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про усунення виявлених порушень законодавства про працю ПС/ДН/21247/ ПС-ЗК/0002/П від 27.06.2024р., внаслідок допущення відповідачем істотних порушень під час проведення позапланової перевірки 26-27 червня 2024 року.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що перевірка, за наслідком якої винесено припис, проведена з порушенням вимог законодавства, у зв`язку з чим результати такої перевірки не можуть бути належними підставами для подальших дій контролюючого органу. Відтак, перевірка виконання вимог припису, скасованого в судовому порядку, є такою, що проведена без належних правових підстав, а прийняті за наслідками такої перевірки постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення є протиправними та підлягають скасуванню.
Щодо постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення в частині допущення до роботи працівників без оформлення трудових відносин, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Статтею 1 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992р. №2694-ХІІ визначено, що працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).
Відповідно до п.2 ч.5 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України.
Визначення трудового договору міститься у ч.1 ст.21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
В залежності від характеру трудових функцій, обсягу роботи, її систематичності та постійності (сезонності) тощо, трудові договори можуть укладатись на невизначений строк (безстроковий договір), на визначений строк, встановлений за погодженням сторін (строковий договір) або ж на час виконання певної роботи. Таке правове регулювання трудових відносин щодо видів договорів наведено у статті 23 КЗпП України.
Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи (абз.2 ст.24 КЗпП України).
При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки (абз.3 ст.24 КЗпП України).
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (абз.4 ст.24 КЗпП України).
Абзацом 1 Порядку №413 установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента дія сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу.
З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.
Разом з цим, основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.
Наведені вище висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною, зокрема у постановах Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі №820/1432/17, від 06.03.2019р. у справі №802/2066/16-а, від 13.06.2019р. у справі №815/954/18, від 02.02.2021р. у справі № 0540/5987/18-а, від 24.01.2023р. у справі №580/3948/19, від 22.11.2023р. у справі №240/18367/20, від 27.06.2024р. року у справі №380/761/20, від 17.09.2024р. у справі №460/13803/21.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідальність за порушення законодавства про працю встановлена ст. 265 КЗпП України.
Так, відповідно до ч. 1 указаної статті посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Згідно абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:
фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої-третьої груп, застосовується попередження;
Абзацом 3 частини 2 вказаної статті встановлено, що вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.
Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.
Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже, відповідальність за вказаною статтею настає у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.
Згідно припису №ПС/ДН/21247/ ПС-ЗК/0002/П від 27.06.2024р. вбачається, що позивачем було допущено до роботи двох працівників без оформлення трудових відносин, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Разом з тим, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 року у справі 160/34003/24 визнано протиправним та скасовано припис Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про усунення виявлених порушень законодавства про працю ПС/ДН/21247/ ПС-ЗК/0002/П від 27.06.2024 року, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови №ПС/ДН/35799/0002/ТД-ФС від 25.03.2025.
Судом апеляційної інстанції під час розгляду цієї справи встановлено, що підставою для проведення перевірки згідно з актом ПС/ДН/35799/0002 від 13.11.2024р. стало невиконання вимог припису №ПС/ДН/21247/ПС-ЗК/0002/П від 27.06.2024 в частині допуску до роботи без оформлення трудового договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Водночас, актом ПС/ДН/35799/0002 від 13.11.2024р. виявлено порушення, які не входили до предмета перевірки за наслідком виконання припису №ПС/ДН/21247/ПС-ЗК/0002/П від 27.06.2024р., а саме: неоформлення трудових відносин з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Так, положення абзацу 9 ч. 1 ст. 6 Закону №877 (щодо з`ясування під час проведення позапланового заходу лише тих питань, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу) покликане запобігти зловживанням державними органами з питань праці у проведенні перевірок з ширшим обсягом питань. Недотримання цих вимог є порушенням порядку проведення перевірки та самостійною підставою для скасування постанови про накладення штрафу.
Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постанові від 17.03.2021р. у справі №500/2878/18.
Також, 02.06.2021р. Верховний Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові у справі № 520/11145/19, зазначив, що таким підставам позову, як порушення процедури призначення та проведення перевірки, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень законодавства.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що при проведенні перевірки відповідач вийшов за її межі, що в свою чергу є істотним процедурним порушенням проведення такої перевірки, та відповідно самостійною підставою для її скасування.
Відповідачем в ході розгляду справи, серед іншого, не надано доказів, на підтвердження існування трудових відносин між позивачем та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Отже з урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно того, що постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ПС/ДН/35799/0002/ТД-ФС від 25.03.2025р. є протиправною, та підлягає скасуванню.
Щодо посилань відповідача про належне повідомлення позивача про виконання припису, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до абзацу 1 статті 14 Закону України «Про поштовий зв`язок» суб`єкти господарювання, які мають намір здійснювати господарську діяльність у сфері надання послуг поштового зв`язку, подають до національного регулятора повідомлення про початок здійснення діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку. Внесення відомостей до єдиного державного реєстру операторів поштового зв`язку здійснюється відповідно до закону за формою та змістом, встановленими національним регулятором.
Судом апеляційної інстанції під час розгляду цієї справи встановлено, що матеріали справи містять накладну №221837, відповідно до якої, операторотом поштового зв`язку є Приватне підприємство «Науково - виробнича фірма „ТВІН -ДМ“».
Згідно з інформацією, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Приватне підприємство «Науково - виробнича фірма «ТВІН-ДМ» зареєстроване 01.10.2004р., основним видом економічної діяльності є 53.20 Інша поштова та кур`єрська діяльність.
Однак, відповідно до Єдиного державного реєстру операторів поштового зв`язку, відомості про Приватне підприємство «Науково - виробнича фірма «ТВІН -ДМ», як про оператора поштового зв`язку не внесено до Єдиного державного реєстру операторів поштового зв`язку.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що Приватне підприємство «Науково - виробнича фірма «ТВІН -ДМ» не є належним оператором поштового зв`язку, який має право здійснювати діяльність у сфері поштового зв`язку, а тому позивач не був належним чином повідомлений про наявність припису ПС/ДН/21247/ ПС-ЗК/0002/П від 27.06.2024р.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що Правилами №270 визначено, зокрема, порядок вручення рекомендованих поштових відправлень.
Так, згідно з пунктом 2 Правил №270 рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист (рекомендований лист), поштова картка, бандероль, відправлення для сліпих, дрібний пакет, мішок «M», які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення; повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.
Відповідно до пункту 94 Правил №270 порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України «Про поштовий зв`язок», цих Правил.
Прості та рекомендовані поштові відправлення, повідомлення про надходження поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичні друковані видання, адресовані юридичним особам, можуть доставлятися з використанням абонентських поштових скриньок, що встановлюються на перших поверхах приміщень чи інших доступних для цього місцях або у канцелярії, експедиції тощо, розміщені на перших поверхах приміщень, чи видаватися в приміщеннях об`єкта поштового зв`язку представникам юридичних осіб, уповноваженим на одержання пошти.
Як визначено у пункті 105 цих Правил одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис.
Оператор поштового зв`язку також може визначати інший порядок вручення реєстрованих поштових відправлень.
Зміст наведених положень дає підстави вважати, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення інформації, яка дозволяє ідентифікувати особу отримувача (постанова Верховного Суду від 10.11.2021р. у справі №911/2523/20).
Подібний підхід продемонстровано Верховним Судом і в постанові від 09.02.2022р. у справі №640/16786/20, у якій Суд висловився про те, що обов`язковою умовою для підтвердження отримання рекомендованого відправлення є інформація у повідомленні про вручення поштового відправлення про дату вручення та одержувача (прізвище та його підпис). У цій постанові Верховний Суд, за результатом аналізу положень Правил №270, підсумував, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвища. Цей запис здійснює працівник поштового зв`язку.
За подібних зі спірними обставин у справі №640/16786/20, а саме: повідомлення про вручення поштового відправлення не містить інформації про прізвище особи, яка отримала відправлення за наявності заперечень скаржника щодо фактичного отримання цього поштового відправлення, - Верховний Суд дійшов висновку про недотримання за таких обставин вимог Правил №270, а тому таке рекомендоване повідомлення не може бути належним доказом отримання вказаного відправлення уповноваженою особою позивача.
З наявної в матеріалах справи накладної про вручення поштового відправлення вбачається, що на останній міститься дата вручення поштового відправлення та у графі «одержав» зазначено - «охрана».
Отже з урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно того, що достеменно з`ясувати одержувача як і пересвідчитися у належному врученні поштового відправлення не видається можливим, оскільки накладна про вручення поштового відправлення містить у графі «одержав» лише напис «охрана», без зазначення при цьому жодної ідентифікуючої особу одержувача інформації, відповідно до наведених вище норм Правил №270.
Щодо нарахування працівникам заробітної плати та виплат у зв`язку із звільненням, колегія суддів зазначає, що згідно із статтею 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до статті 115 Кодексу законів про працю України Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У відповідності до абзацу 4 частини 2 ст.265 КЗпП України передбачено, що за порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі до юридичних та фізичних осіб, які використовують найману працю, застосовується відповідальність у вигляді штрафу у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.
Судом апеляційної інстанції під час розгляду цієї справи встановлено, що відповідно до наявних платіжних інструкцій в матеріалах справи, підприємством позивача нарахування всіх виплат в тому числі заробітної плати та виплат у зв`язку із звільненням здійснювалось на банківський рахунок таких працівників, оскільки грошові кошти на такі виплати (заробітна плата, аванс, виплата за невикористану відпустку та інше) зараховувались, як цільові зарахування на розрахунковий рахунок ТОВ «МЕДСТАР-КОМ».
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо безпідставності посилань відповідача на те, що відсутність підписів працівників позивача в журналі обліку видачі готівкових коштів, є ознакою невиплати заробітної плати та інших обов`язкових платежів таким працівникам.
Отже з урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно того, що постанови №ПС/ДН/35799/0002/1ІП-ФС, №ПС/ДН/35799/0002/2ІП-ФС, №ПС/ДН/35799/0002/ СВ-ФС від 25.03.2025р. є протиправними та підлягають скасуванню.
Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи об`єктивно, повно та всебічно з`ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблено правильний висновок про те, що заявлені позивачем у даній справі позовні вимоги підлягають задоволенню та прийнято обґрунтоване рішення щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, і оскільки апеляційним судом під час розгляду даної справи не було встановлено порушень чи неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваної судового рішення, тому колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 04.03.2026 р. у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі відповідача, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки ним доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2026р. у справі №160/13567/25 – залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
Постанову виготовлено та підписано – 16.06.2026р.  
Головуючий - суддя А.О. Коршун 

суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова