ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2026 року	справа № 380/3031/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:
на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , у якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати відмову в/ч НОМЕР_2 у моєму звільненні;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. «г» п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 . Вказує, що його батько ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується висновками ЛКК №143 та №50. Відповідач листом від 24.11.2025 відмовив позивачу у звільненні з військової служби, мотивуючи наявністю сестри ОСОБА_3 , як особи, що має здійснювати догляд.
Таку відмову відповідача позивач вважає протиправною, оскільки сестра позивача не може фактично здійснювати догляд за батьком так як є особою з інвалідністю ІІ групи і згідно висновку МСЕК їй протипоказані психофізичні навантаження. Звертає увагу, що станом на момент подання позову сестра позивача ОСОБА_3 госпіталізована до психіатричної лікарні, що робить здійснення нею догляду за батьком фізично неможливим.
Ухвалою суду від 27.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що рапорт позивача від 24.11.2025 був розглянутий по суті; військова частина врахувала подані позивачем документи про родинні зв`язки, документи щодо інвалідності батька та потреби останнього у постійному сторонньому догляді, свідоцтво про смерть матері, а також довідку щодо сестри позивача. Одночасно, на виконання вимог Інструкції № 170, військова частина направила запит до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проведення перевірки сімейного стану, за результатами якої був складений акт від 05.12.2025. Саме в цьому акті було встановлено, що у батька позивача є дочка ОСОБА_3 , яка є родичем першого ступеня споріднення, а у висновку акта зазначено, що факт необхідності здійснення постійного догляду не підтверджено.
Вказує, що на момент розгляду рапорту позивача від 24.11.2025 командування військової частини виходило не з припущень, а з конкретних документів, поданих самим позивачем і витребуваних у встановленому Інструкцією порядку. При цьому наявність у сестри позивача другої групи інвалідності та протипоказання праці з психофізичними навантаженнями не є тотожними юридичному факту потреби сестри у постійному сторонньому догляді. Закон і Додаток 19 до Інструкції № 170 вимагають саме висновку про потребу такої особи у постійному догляді, а не будь-якої загальної медичної довідки про стан здоров`я чи обмеження працездатності. Саме тому висновок Військової частини НОМЕР_2 про відсутність правових підстав для задоволення рапорту позивача був прямим наслідком застосування статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Додатка 19 до Інструкції № 170. Командування не мало права ототожнювати інвалідність сестри з її потребою у постійному догляді, оскільки це різні юридичні факти, а розширювальне тлумачення таких підстав суперечило б частині другій статті 19 Конституції України.
Звертає увагу, що акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 23.02.2026, на який позивач посилається у справі, не подавався разом із рапортом про звільнення, не існував на момент розгляду такого рапорту і об`єктивно не міг бути врахований Військовою частиною НОМЕР_2 при прийнятті рішення за результатами його розгляду. Крім цього, позовна заява була сформована в системі «Електронний суд» 22.02.2026, тобто раніше, ніж було складено акт від 23.02.2026. За таких обставин цей документ не лише не подавався до рапорту від 24.11.2025, а й був отриманий уже після звернення позивача до суду. Відтак він не може породжувати жодних правових наслідків для оцінки правомірності відповіді Військової частини НОМЕР_2 від 11.12.2025, оскільки не належить до тих фактичних даних, на підставі яких відповідач діяв у спірних правовідносинах.
Вважає, що на момент розгляду рапорту позивача у відповідача були відсутні належні правові підстави для його звільнення, оскільки не була дотримана одна з ключових умов, прямо передбачених законом, а саме не підтверджено відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або те, що такі особи самі потребують постійного догляду у встановленому законом порядку. Нові документи, отримані у лютому 2026 року, не можуть свідчити про протиправність рішення, ухваленого у грудні 2025 року, а відсутність нового рапорту виключає можливість покладення на відповідача обов`язку прийняти нове кадрове рішення поза межами визначеної законом процедури. Просить відмовити в задоволенні позову.
У поданих до суду додаткових поясненнях позивач вказав, що Актом обстеження сімейного стану від 23.02.2026, складеним ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно встановлено, що інших осіб, які могли б здійснювати догляд, крім нього, не встановлено.
Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою від 20.09.2025 №563 та не заперечується відповідачем.
Позивач звернувся до відповідача із рапортом щодо звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснення догляду за батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду. 
Листом від 11.12.2025 №690/35980, наданим у відповідь на рапорт позивача від 24.11.2025 вх. №690/17828-в щодо звільнення з військової служби, відповідач повідомив, зокрема про те, що задля дотримання прав позивача та на виконання вимог Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170, військовою частиною було направлено запит до ІНФОРМАЦІЯ_3 задля проведення Акту обстеження сімейного стану, та у відповідь 10.12.2025 надійшов запитуваний Акт обстеження сімейного стану, датований 05.12.2025. Відповідно до даного акту також встановлено, що у батька позивача наявна донька, ОСОБА_3 , яка є родичем першого ступеня споріднення, та у висновку зазначено: «Факт необхідності здійснення постійного догляду не підтверджено».
Відповідач у листі зазначив, що позивачем підтверджено необхідність постійного стороннього догляду у його батька у зв`язку з наявністю II групи інвалідності, однак не підтверджено необхідність саме позивачем здійснювати такий догляд, оскільки є ще сестра позивача, яка хоч і є особою з інвалідністю, однак відповідно висновку сама не потребує постійного стороннього догляду, а отже здатна сама надавати такий догляд батьку, тоді як відповідно до пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232 військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах в умовах воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Відповідач також роз`яснив, що для того, щоб підтвердити саме необхідність здійснення такого догляду саме Вами, у вашої сестри має бути потреба постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, протипоказання праці з психофізичним навантаженням не є тотожним потребі постійного стороннього догляду у вашої сестри.
Відповідач встановив відсутність правових підстав для задоволення рапорту позивача про звільнення з військової служби за зазначеною у рапорті підставою.
Вважаючи протиправною відмову відповідача у звільненні з військової служби, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 1 Закону № 2232-XII встановлено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-XII).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (абз. 2 ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-XII).
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (абз 1 ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-XII).
Відповідно до ч. 14 ст. 2 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232-XII.
Зокрема, у підпункті «г» пункту 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, зокрема, під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, зокрема, у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Згідно ч. 7 ст. 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, визначає Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі – Інструкція №170).
Згідно п. п. 14.30 Інструкції № 170 (в редакції, чинній на час розгляду рапорту позивача) під час дії особливого періоду, періоду проведення мобілізації та дії воєнного стану, за наявності підстав для звільнення з військової служби через сімейні обставини або інших поважних причин, визначених абзацами дванадцятим, чотирнадцятим, п`ятнадцятим пункту 2 та абзацами тринадцятим, чотирнадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовець особисто, за підпорядкованістю, подає на ім`я командира (начальника) військової частини або керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання/перебування особи, за якою здійснює або здійснюватиме постійний догляд, рапорт (заяву) за формою, визначеною у додатку 22 до цієї Інструкції. До рапорту (заяви) додаються документи, що підтверджують право на звільнення (зазначені в підпунктах 22, 25-28 пункту 5 додатку 19 до цієї Інструкції), або копії таких документів, засвідчених в установленому порядку.
Після подання військовослужбовцем рапорту (додаток 22 до цієї Інструкції), командир (начальник) військової частини з урахуванням вимог, визначених Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців, зобов`язаний надіслати у триденний строк з дня отримання такого рапорту до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зазначеному у рапорті, запит на перевірку його сімейного стану.
Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, протягом одного календарного дня після одержання заяви військовослужбовця або запиту від військової частини про перевірку сімейного стану військовослужбовця призначає комісію.
Під час своєї роботи комісія з перевірки сімейного стану військовослужбовця:
вивчає отримані заяву (запит) та підтвердні документи;
відвідує задеклароване/зареєстроване місце проживання/перебування особи, за якою військовослужбовець здійснює або здійснюватиме постійний догляд;
перевіряє відомості щодо наявності/відсутності інших членів сім`ї, які здійснюють або можуть здійснювати постійний догляд за особою, зазначеною у заяві або запиті, зокрема інформацію щодо наявних прийнятих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, міських державних адміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі утворення) рад рішень про надання соціальних послуг з догляду за такою особою;
використовує відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну;
за потреби, готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання необхідної інформації або використовує інформацію з публічних електронних ресурсів.
Комісія зобов`язана провести перевірку сімейного стану військовослужбовця та особи, за якою військовослужбовець здійснює або здійснюватиме постійний догляд протягом десяти календарних днів з дати надходження заяви або запиту, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запит до органів державної влади, інших державних органів.
За результатами перевірки комісія складає акт перевірки сімейного стану військовослужбовця за формою, визначеною у додатку 23 до цієї Інструкції, який не пізніше п`яти календарних днів з дати його складання надсилає командиру (начальнику) військової частини, який надіслав запит, а також військовослужбовцю.
Відповідно до пп. 26 п. 5 Додатку 19 до Інструкції №170, при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону про військову службу, подаються, серед іншого:
документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме:
у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи:
документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);
один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10.12.2024 № 2067, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою згідно з наказом Мінсоцполітики від 21.09.2015 № 946;
висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10.12.2024 № 2067, про потребу в постійному догляді.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується Заключенням ЛКК №143 від 25.09.2025, виданим КНП «Стрийський центр медико-санітарної допомоги» Стрийської міської ради.
Відповідно до Висновку №50 від 13.11.2025 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданого КНП «Стрийський центр медико-санітарної допомоги» Стрийської міської ради, ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
За результатами розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби у зв`язку із необхідністю постійного стороннього догляду за батьком ОСОБА_2 , відповідач листом від 11.12.2025 повідомив про відсутність правових підстав для задоволення рапорту позивача.
Відповідач вказав, що позивачем підтверджено необхідність постійного стороннього догляду за батьком. Проте, наголосив на наявність родича першого ступеня спорідненості – сестри позивача ОСОБА_3 , яка є родичем першого ступеня споріднення, що підтверджується Актом обстеження сімейного стану від 05.12.2025, складеним ІНФОРМАЦІЯ_2 , і яка хоча і є особою з інвалідністю, однак сама не потребує постійного стороннього догляду, а отже здатна сама надавати такий догляд батькові. При цьому, необхідність саме у позивача здійснювати такий догляд ним не підтверджено.
Позивач стверджує, що його сестра ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи і згідно з висновком МСЕК їй протипоказані психофізичні навантаження. Також вказує, що на момент подання позову його сестра ОСОБА_3 госпіталізована до психіатричної лікарні (направлення від 20.02.2026), що робить здійснення нею догляду за батьком фізично неможливим.
Отже, наявність особи, яка потребує постійного догляду, у цій справі є встановленою, та відповідачем не оспорюється.
Натомість проблемним питанням у спірних правовідносинах є з`ясування наявності чи відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд за батьком позивача.
Щодо вказаного питання Верховний Суд у постановах від 27.02.2025 у справі № 380/16966/24 та від 07.05.2025 у справі № 420/30227/24 сформував такі висновки:
для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:
- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;
- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
При цьому, «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону про військову службу.
Аналіз змін законодавчого регулювання свідчить про трансформацію підходу законодавця до визначення підстав звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
Так, попереднє правове регулювання передбачало можливість звільнення у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворими членами сім`ї (зокрема дружиною (чоловіком), дитиною, батьками своїми чи дружини (чоловіка)) без встановлення додаткових умов щодо наявності інших осіб, здатних забезпечити такий догляд.
Водночас, із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» законодавець істотно змінив підхід до регулювання цих правовідносин, доповнивши відповідну підставу звільнення умовою відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.
Зазначені зміни свідчать про те, що законодавець прагнув об`єктивізувати підстави звільнення з військової служби за сімейними обставинами, підвищивши вимоги до їх обґрунтованості.
Якщо раніше достатньою була сама наявність необхідності здійснення догляду, то після внесення змін законодавець пов`язав можливість звільнення з додатковою умовою - відсутністю інших осіб, які можуть забезпечити такий догляд.
Отже, законодавець фактично посилив критерій поважності відповідної підстави, обмеживши її випадками, коли військовослужбовець є єдиною особою, здатною забезпечити необхідний догляд.
З огляду на викладене, суд робить висновок, що у розумінні Закону 2232-XII поняття «члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення» необхідно тлумачити більш широко - як таке, що охоплює осіб, пов`язаних із відповідною особою родинними відносинами першого чи другого ступеня споріднення, оскільки інше тлумачення призвело б до необґрунтованого звуження сфери застосування спірної норми та суперечило б її меті.
Згідно матеріалів справи, підставою для відмови відповідача у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби стала наявність у батька позивача родича першого ступеня споріднення – доньки ОСОБА_3 , яка може здійснювати догляд за батьком ОСОБА_2 . При цьому, відповідачем не встановлено факту неможливості ОСОБА_3 , як особи з інвалідністю ІІ групи, здійснювати догляд за батьком.
Суд звертає увагу, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження долучення до рапорту про звільнення з військової служби будь-яких документів на підтвердження неможливості здійснення сестрою ОСОБА_3 постійного догляду за батьком ОСОБА_2 .
Щодо тверджень позивача про те, що сестра ОСОБА_3 госпіталізована до психіатричної лікарні (направлення від 20.02.2026) та не може здійснювати догляд за батьком, а інші особи, які можуть здійснювати такий догляд – відсутні, що підтверджується Актом перевірки сімейного стану військовослужбовця від 23.02.2026, складеним ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає, що такі обставини виникли вже після розгляду відповідачем у грудні 2025 року рапорту позивача про звільнення з військової служби, і не могли бути відомі відповідачу на час розгляду такого рапорту.
Суд наголошує, що позивач не позбавлений права повторно звернутись до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», надавши при цьому документи, які підтверджують факт необхідності постійного стороннього догляду за його батьком та факт неможливості здійснення такого догляду його сестрою ОСОБА_3 .
З огляду на наведене, суд робить висновок, що відмова відповідача у звільненні позивача з військової служби з підстав того, що ним не підтверджено відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за його батьком або те, що такі особи самі потребують постійного догляду у встановленому законом порядку, є правомірною та такою, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Решта доводів позивача не спростовують висновків суду.
Оскільки позовні вимоги про зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби є похідними від первинної позовної вимоги, то враховуючи висновки суду у цій справі, такі задоволенню також не підлягають.
Враховуючи викладене, суд робить висновок, що відповідач в спірних правовідносинах діяв з дотриманням норм чинного законодавства України.
Згідно із вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд робить висновок про відмову у задоволенні позову повністю.
Відповідно до вимог ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії – відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст судового рішення складено 08.06.2026 року.

Суддя	Костецький Назар Володимирович