Номер провадження: 22-ц/813/4410/26 
Справа № 522/23232/24
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С., 
за участю: 
секретаря Козлової В.А.,
представника   ОСОБА_1 – адвоката Буракова І.О.,  
відповідача ОСОБА_2 ,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Буракова Ігоря Олександровича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2025 року, постановлену під головуванням судді Яреми Х.С., про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права іпотекодержателя та стягнення боргу,
встановив:

25 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив суд:
- визнати його права іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 за договором про відступлення прав вимоги від 26.07.2017 № К-178/11, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Ерде Банк»;
- стягнути відповідача на користь позивача 5 115 235,11 грн. заборгованості.
14.08.2025 року позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на 147 862,96 грн., що знаходяться на рахунку ОСОБА_2 , а також накласти арешт на кв. АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , оскільки позивач має припущення, що відповідач може витратити кошти та відчужити квартиру (а.с.49-51).

14.08.2025 року позивач повторно звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на 147 862,96 грн., що знаходяться на рахунку ОСОБА_2 , а також накласти арешт на кв. АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , оскільки позивач має припущення, що відповідач може витратити кошти та відчужити квартиру.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.08.2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову було відмовлено (а.с.58). 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Буракова І.О., ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали суду та прийняття нового судового рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.58).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, за участю представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Буракова І.О.,  а також відповідача ОСОБА_2 , у відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.109-112).

Апеляційний суд також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних у справі доказів, за участю представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Буракова І.О., відповідача ОСОБА_2 , у відсутність інших учасників справи.
При цьому колегією суддів враховано, що в даному випадку перевіряється ухвала суду першої інстанції про законність відмови в забезпеченні позову, тобто процесуальне питання, яке має бути розглянуто невідкладно, як то передбачено ст. 153 ЦПК України. 
Саме з цих підстав, а також враховуючи, що справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції фактично 8 місяців (а.с.72), була призначена до розгляду на 28.04.2026 року ще 03.02.2026 року (а.с.107), адвокат Пінчук В. не приймав участі у розгляді даної апеляційної скарги, колегія суддів відмовила в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи та з ознайомленням з нею (а.с.113).
При цьому колегією суддів взято до уваги також те, що у відповідача ОСОБА_2 було достатньо часу як для ознайомлення з матеріалами справи, так і для укладення договору з адвокатом для надання йому правничої допомоги при розгляді питання про забезпечення позову, яке матеріали справи також не містять.

Більше того, згідно розділу 1.3. Правил організації ефективного цивільного судочинства, затверджених рішеннями Ради суддів України № 71 від 26 жовтня 2018 року та № 14 від 28 лютого 2020 року сторона, яка наполягає на відкладенні справи за обставинами, зазначеними в цьому розділі, доводить виключність та непоборність для неї вказаних обставин та надає докази вжиття всіх розумних заходів для запобігання відкладення збільшення строку розгляду справи. сторона, яка наполягає на відкладенні справи за обставинами, зазначеними в цьому розділі, доводить виключність та непоборність для неї вказаних обставин та надає докази вжиття всіх розумних заходів для запобігання відкладення і збільшення строку розгляду справи.

Однак, заявник ОСОБА_2 не надав колегії суддів Одеського апеляційного суду доводів виключності та непоборності для нього обставин неможливості прийняти участь у справі, а також доказів вжиття всіх розумних заходів для запобігання відкладення і збільшення строку розгляду справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.
За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Заходи забезпечення позову застосовуються судом виключно за заявою учасників справи. Особами, які наділені правом звернутись до суду із заявою про забезпечення позову, є позивач, відповідач, треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, прокурор, органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

За правилами ст. 149, 150 ЦПК України заходи забезпечення цивільного позову мають вживатись виключно у двох випадках:
1) якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду,
2) з інших підстав, визначених законом.
Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду доказів того, що в даному випадку існує загроза можливості виконання судового рішення.

Проте, колегія суддів лише частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є визнання за позивачем майнових прав іпотекодержателя на квартиру АДРЕСА_1 , та стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 3 387 468,25 грн.
Тобто невжиття заходів забезпечення позову може дійсно призвести до відчуження квартири АДРЕСА_1 , що є недопустимим, оскільки саме вказана квартира і є предметом позову, що свідчить також про співмірність заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.
При цьому колегія суддів зазначає, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і можуть існувати до ухвалення судового рішення по заявленим позовним вимогам і набрання ним законної сили.

Що стосується заяви про забезпечення позову, в частині накладення арешту на грошові кошти відповідача ОСОБА_2  в розмірі 147 862, 96 грн., то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав достатніх доказів того, що зазначені грошові кошти знаходяться на рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_1 , який відкритий в ПАТ «Ідеа Банк».
Суд також обгрунтовано виходив із того, що позивач не надав суду доказів належності цього банківського рахунку відповідачеві ОСОБА_2 . При цьому суд правильно вказав, що скріншоти переписки сторін щодо переказу коштів на вказаний рахунок не є підтвердженням цього.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. 

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її частково спростовують, оскільки ухвала суду винесена не у повній відповідності до вимог і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2025 року про відмову у забезпеченні позову скасувати, хвалити постанову, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково і накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, у відповідності до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1\2 частину судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги, що складає суму 302,80 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2025 року про відмову у забезпеченні позову скасувати.
Ухвалити постанову, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.
Накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , 1\2 частину судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги 302,80 грн. (триста дві гривні 80 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Через відпустку судді Громіка Р.Д., повне судове рішення складено 11.05.2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда 

Р.Д. Громік

О.С. Комлева