ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/9648/25      Головуючий суддя І інстанції Мілов Д.В.
Апеляційне провадження № 33/818/1085/26      Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2026 року        м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
захисника - Козловської Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Козловської Т.В. на постанову судді Новобаварського районного суду м.Харкова від 02 березня 2026 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 665 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 07.12.2025 о 00-16 год. в м. Харків, вул. Конотопська 30/1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці) від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest та проведення такого огляду у медичному закладі КНП ХОР ОКНЛ м. Харків, вул. Ахієзерів, 18-А, відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Козловська Т.В. просить скасувати постанову судді Новобаварського районного суду м.Харкова від 02.03.2026 щодо ОСОБА_1 , а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що висновки суду, що викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а навпаки погодився пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, але працівники поліції не вжили жодних заходів щодо доставлення її підзахисного до медичного закладу. Зазначає, що працівники поліції порушили порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та вимоги чинного законодавства, не роз`яснили ОСОБА_1 порядок проведення цього огляду, здійснили психологічний та фізичний тиск на її підзахисного, а адміністративний матеріал за протоколом у цій справі складений за відсутності ОСОБА_1 .
Крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння можуть бути наслідком отриманих ним під час проходження військової служби черепно-мозкової травми та контузій, а також неврологічних порушень, внаслідок чого він вимушений приймати лікарські препарати, у тому числі заспокійливі та знеболювальні засоби, що не було враховано судом першої інстнації.

Захисником Козловської Т.В. також подані до апеляційного суду наступні клопотання:
- про зупинення провадження у справі до моменту звільнення ОСОБА_1 з військової служби;
- про призначення покарання з урахуванням принципу індивідуалізації, зокрема, застосувати ст.69 КК України, звільнивши ОСОБА_1 від накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік;
- про визнання процедури огляду ОСОБА_1 такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства;
- про долучення до матеріалів справи копії її скарги щодо можливих неправомірних дій працівників поліції під час події від 07.12.2025 та копії відповіді на цю скаргу з УПП в Харківській області ДПП № К-11 від 23.01.2026.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином. 
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Козловська Т.В. повідомила, що ОСОБА_1 відомо про дату та час судового засідання, але він є діючим військовослужбовцем, наразі перебуває на службі, у зв`язку з чим не має можливості з`явитися до апеляційного суду.
Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги сторони захисту без участі ОСОБА_1 , однак, за обов`язковою участю його захисника – адвоката Козловської Т.В. та наданих суду доказів.

У клопотанні захисника Козловської Т.В. про необхідність зупинення судового провадження у справі до звільнення ОСОБА_1 з військової служби, слід відмовити, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
При цьому, нормами КУпАП не врегульовано порядок зупинення провадження у справі, за виключенням справ про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією.
Так, особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.
Як вбачається з положень п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Неявка правопорушника в судове засідання не перешкоджає апеляційному розгляду.
Також, суд звертає увагу, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не позбавлена можливості подавати свої письмові пояснення щодо обставин справи.
Крім того, в суді апеляційної інстанції захист інтересів ОСОБА_1 здійснює професійний захисник - адвокат Козловська Т.В., яка представляє його інтереси під час розгляду справи, а тому він не позбавлений можливості забезпечити належним чином свій судовий захист.
Належить також зазначити, що 01.05.2022 законодавцем були внесені зміни у чинний КПК щодо зупинення кримінального провадження. При цьому, у КУпАП такі зміни цим законом не були внесенні. Це свідчить про те, що законодавець мав на меті врегулювати виключно питання щодо зупинення кримінального провадження в умовах воєнного стану.
Це обумовлено тим, що статус обвинуваченого відрізняється від статусу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Так, відповідно до КПК України участь обвинуваченого у розгляді кримінального провадження є обов`язковою. На відміну від провадження у справі про адміністративне правопорушення, де визначено, що участь особи є обов`язковою тільки при розгляді справ про адміністративні правопорушення, що передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 КУпАП. Стаття 130 КУпАП до цього переліку не входить. 
Отже, посилання сторони захисту на положення ст. 335 КПК України є безпідставними, оскільки цим Кодексом регулюються зовсім інші правовідносини. Чинний Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить приписів про обов`язок суду зупинити провадження у справі про адміністративне правопорушення до моменту звільнення учасника провадження з лав Збройних Сил України. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також її захисник повинні добросовісно використовувати надані їм процесуальні права, не зловживати ними та демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.
Неможливість брати участь у судовому засіданні під час судового провадження має бути пов`язана з незалежними від волі особи, яка притягується до відповідальності, обставинами.
При цьому, посилання сторони захисту на певні рішення інших судів є некоректним, оскільки існуюча в Україні система права, зокрема, про адміністративні правопорушення, не передбачає його джерелом, судовий прецедент. Згідно ч.1 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Отже, рішення судів, зокрема, й ті, на які посилається апелянт, не створюють правових позицій, які б формували єдність судової практики в Україні.
За таких підстав, враховуючи, що положеннями КУпАП не передбачено процедуру зупинення провадження за наведених стороною захисту обставин, вважаю необхідним відмовити у задоволенні поданого клопотання.

Щодо клопотань захисника Козловської Т.В. про визнання процедури огляду ОСОБА_1 такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, суд апеляційної інстанції зазначає, що вони є тотожними доводам апеляційної скарги сторони захисту, у зв`язку з чим, аналіз та оцінку яких буде надано за наслідками розгляду справи.
Крім того, оцінка доводам клопотання захисника Козловської Т.В. про призначення покарання з урахуванням принципу індивідуалізації, зокрема, застосувати ст.69 КК України та не призначати ОСОБА_1 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік, також буде надана в мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції.

Вислухавши доводи захисника Козловської Т.В., яка підтримала свою апеляційну скаргу та подані нею клопотання у повному обсязі, дослідивши доводи апеляційної скарги, клопотань та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга, а також клопотання захисника, не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, які безпосередньо дослідив під час судового розгляду та дав їм обґрунтовану оцінку в оскаржуваному судовому рішенні.
Зокрема, згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 533729 від 07.12.2025, в якому зазначено факт керування 07.12.2025 о 00 год. 16 хв. в м. Харків, вул. Конотопська 30/1, ОСОБА_1 своїм транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Відмовився від проходження огляду на стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу допомогою приладу Drager Alcotest та у закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ». Від надання письмових пояснень та отримання копії протоколу ОСОБА_1 відмовився (а.с. 1, 2). 
З відомостей направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07.12.2025 (далі – направлення на огляд водія транспортного засобу від 07.12.2025) вбачається, що у результаті огляду, проведеного уповноваженою особою патрульної поліції, у ОСОБА_1 виявлені наступні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини роту; порушення мови; поведінка, що не відповідає обстановці. Відмовився від направлення до закладу охорони здоров`я - КНП ХОР «ОКНЛ» для проходження огляду (а.с. 5).
Відповідно до відомостей акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини роту та поведінка, що не відповідає обстановці), відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.5). 
З рапорту інспектора УПП в Харківській області Воловика А. від 07.12.2025 вбачається, 07.12.2025 о 00 год. 16 хв. під час несення служби у Новобаварському та Холодногірському районах у складі екіпажу 3101, під комендантської години по вул. Конотопська 30/1, було виявлено транспортний засіб Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Під час перевірки документів водій повідомив, що не має при собі посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб. Також у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини роту, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Стосовно водія було складено постанову за ч.1 ст.126 КУпАП та протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 533729 від 07.12.2025 за ч.1 ст.130 КУпАП. Водія відсторонено від керування транспортним засобом, транспортний засіб залишився на місці події без порушення ПДР (а.с.8).
Апеляційний суд бере до уваги, що рапорт поліцейського не є самостійним беззаперечним доказом вини особи, у вчиненні адміністративного правопорушення, однак протокол про адміністративне правопорушення та цей рапорт оцінюються судом у сукупності з іншими доказами у справі.
При цьому, вищезазначені відомості письмових доказів також узгоджуються та підтверджуються відомостями відеозаписів (відеофайли «video», «export-gyukr», «export-iigcn», «export-z2gx8»), долучених до матеріалів справи (а.с.3), з яких вбачається, що працівники поліції зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , який вийшов зі свого автомобіля та намагався потрапити на територію домоволодіння, але йому перешкодили це зробити працівники поліції. В подальшому працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 , що його було зупинено через порушення комендантської години та на підставі п.7 ч.1 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію», у зв`язку з чим висунув вимогу водію щодо надання документів, що посвідчують його особу, та технічний паспорт на транспортний засіб, але останній відмовився виконати цю вимогу поліцейського. Після цього працівник поліції повідомив водію про необхідність прослідувати до районного відділу поліції для встановлення його особи, на що ОСОБА_1 погодився. Крім того, після встановлення працівниками поліції через службовий планшет особу водія, ОСОБА_1 було надано поліцейським його закордонний паспорт. Також ОСОБА_1 повідомлено поліцейським, що він не має при собі посвідчення водія, оскільки не хоче возити його з собою. В подальшому працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що він відмовився, у зв`язку з чим поліцейський роз`яснив водію наслідки такої відмови (відеофайли «export-gyukr», «export-iigcn», «export-z2gx8», починаючи з 06 хв. 50 сек.). При цьому, ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що він не керував транспортним засобом. На повторну пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 відповів відмовою, але погодився пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я (відеофайли «export-gyukr», «export-iigcn», «export-z2gx8», починаючи з 07 хв. 28 сек.). При цьому, працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що він може закрити свій автомобіль та про необхідність пройти до службового автомобіля, на якому прослідувати до медичного закладу, але ОСОБА_1 попросив подзвонити у зовнішній дзвінок, який був розташований на паркані його домоволодіння, що було дозволено останньому. Разом з цим, перебуваючи біля паркану разом з працівниками поліції, ОСОБА_1 відчинив вхідні двері та прослідував на приватну територію свого домоволодіння, намагаючись залишити місце події, але працівники поліції зупинили ОСОБА_1 , роз`яснили йому, що у такому разі буде складено стосовно нього протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з фактичною відмовою від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, а також поліцейський роз`яснив водію його права за ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП (відеофайли «export-gyukr», «export-iigcn», «export-z2gx8», починаючи з 08 хв. 22 сек.). При цьому, жінка, яка представилась дружиною ОСОБА_1 , висунула вимогу працівникам поліції залишити межі двору її домоволодіння, що було виконано поліцейськими, а ОСОБА_1 пішов від працівників поліції до свого будинку, залишивши таким чином місце зупинки транспортного засобу під його керування. Крім того, працівник поліції повідомив жінці та ОСОБА_1 , що така поведінка останнього буде розцінена як ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є підставою для складання адміністративного матеріалу за цим фактом. З долучених відеозаписів також вбачається, що працівники поліції залишились на вулиці біля приватного домоволодіння та вирішили зачекати, щоб до них вийшов ОСОБА_1 . Разом з цим, замість ОСОБА_1 до поліцейських, які перебували на місці зупинки транспортного засобу, з приватної території свого домоволодіння вийшла дружина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та повідомила поліцейським, що її чоловік є військовослужбовцем та нещодавно він повернувся додому. При цьому, ОСОБА_1 не виходив на вулицю, а лише декілька разів відчинив двері паркану домоволодіння та висловлювався нецензурною лайкою у бік поліцейських, після чого зачинив двері та пішов до себе додому, тим самим залишив місце зупинки транспортного засобу. Зазначені дії ОСОБА_1 були розцінені працівниками поліції як намагання ухилення водієм проходження огляду на стан сп`яніння та ними прийнято рішення про складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП і адміністративних матеріалів за цим протоколу, про що було повідомлено дружині ОСОБА_1 (відеофайли «export-gyukr», «export-iigcn», «export-z2gx8», починаючи з 13 хв. 15 сек.).
Крім того, з відомостей долучених відеозаписів вбачається, що після того, як ОСОБА_1 потрапив на територію свого домоволодіння, жодного разу так і не вийшов на вулицю на місце зупинки транспортного засобу, не повідомляв поліцейським, що він бажає пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, декілька разів відчиняв двері паркану та висловлюючись нецензурною лайкою у бік працівників поліції, після чого зачиняв двері.
Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд також враховує, що стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18.06.2015, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї. 
Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Щодо апеляційних доводів захисника про те, що працівники поліції помилково встановили у ОСОБА_1 наявність ознак алкогольного сп`яніння та безпідставно запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я, на думку апеляційного суду, є суб`єктивними та неспроможними, з огляду на наступне.
Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 Правил дорожнього руху та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція). 
За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння. 
Відповідно до ч.2 Розділу І вищезазначеної Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно ч.3 Розділу І Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. 
Зазначеними нормами закону встановлено, що поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України, керуючись вищенаведеним переліком ознак алкогольного сп`яніння, самостійно визначає наявність чи відсутність підстав у особи для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Тобто, виявлення працівником поліції у водія ознак алкогольного сп`яніння є його дискреційними повноваженнями, але суд може їх врахувати, якщо вони підтверджуються іншими доказами у справі.
При цьому, з долучених до справи відеозаписів вбачається, що з самого початку зупинки у комендантську годину транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , останній намагався потрапити на територію свого домоволодіння, не надавав на огляд працівникам поліції своє водійське посвідчення, а після потрапляння на територію свого подвір`я жодного разу так і не вийшов на вулицю до поліцейських на місці зупинки транспортного засобу, а також декілька разів відчиняв двері паркану та висловлювався на адресу працівників поліції нецензурною лайкою.
Тобто, на переконання апеляційного суду, у даному конкретному випадку, така поведінка  ОСОБА_1 об`єктивно не відповідала обстановці за фактичних обставин у цій справі, що було правильно враховано поліцейським в якості ознаки алкогольного сп`яніння.
Крім того, працівником поліції зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 533729 від 07.12.2025, направленні на огляд водія транспортного засобу від 07.12.2025 та акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, що у ОСОБА_1 також була наявна інша ознака алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. 
Разом з цим, належить також зазначити, що наявність ознак алкогольного сп`яніння самі по собі не означають, що особа перебуває в стані такого сп`яніння. 
Отже, спростування або підтвердження перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, відбувається за рахунок проведення відповідного огляду у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, що і було запропоновано ОСОБА_1 .
При цьому, законодавець в п.2.5 Правил дорожнього руху передбачив безальтернативний (імперативний) обов`язок виконання водієм вимоги працівника поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння, у разі виявлення у нього ознак такого сп`яніння.
Відмова від виконання вимог працівника поліції щодо проходження водієм огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння за наявності незаконності такої вимоги.
Водночас, стороною захисту не надано суду будь-яких фактичних відомостей на підтвердження доводів щодо незаконності дій працівників поліції в частині вимоги щодо проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Крім того, суд апеляційної інстанції ставиться критично до апеляційних доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, оскільки з долучених відеозаписів об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 з самого початку зупинки транспортного засобу намагався залишити місце події, відмовлявся від надання посвідчення водія та технічного паспорту на автомобіль, а після запропонованої йому пропозицій пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, хоча і погодився на проходження цього огляду у медичному закладі, але, скориставшись ситуацією, відчинив двері паркану та потрапив на територію свого домоволодіння, з якої потім так і не вийшов та не повернувся на місце зупинки транспортного засобу.
Більш того, посилання захисника на те, що працівники поліції не виконали усіх необхідних дій щодо доставлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я, з метою проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, є суб`єктивними та безпідставними, оскільки згідно вимог ст.38 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може проникнути до житла чи іншого володіння особи без вмотивованого рішення суду лише в невідкладних випадках, серед яких немає такої підстави як невиконання особою вимог п.2.5 Правил дорожнього руху.
Отже, враховуючи вищезазначені обставини, на переконання апеляційного суду, ОСОБА_1 не вживав активних дій на виконання законної вимоги працівників поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ та залишив місце зупинки транспортного засобу без дозволу працівників поліції, тобто своїми діями свідомо проігнорував вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Поряд з цим, належить врахувати те, що згідно відомостей довідки т.в.о інспектора ВАП УПП в Харківській області, ст. лейтенанта поліції Галкіної К., 27.07.2007 ОСОБА_1 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_3 (арк. 4).
Наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія свідчить про те, що останній знає Правила дорожнього руху, оскільки умовою отримання такого посвідчення є складання обов`язкового іспиту на знання цих Правил.
Враховуючи вищезазначені відомості відеозапису, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівник поліції об`єктивно та законно розцінив дії ОСОБА_1 як відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, оскільки працівник поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, роз`яснював наслідки такої поведінки. Однак, водій надалі ухилявся від проходження огляду та не вживав активних дій, які могли свідчити про його реальне бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння саме у закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ, залишивши без дозволу місце зупинки транспортного засобу під його керування.
Крім того, вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 не було об`єктивних підстав для не проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, що, у свою чергу, свідчить про умисне бажання уникнути встановленої Законом відповідальності за скоєне.
Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо проігнорував вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП, у зв`язку з чим, такі дії ОСОБА_1 були правильно розцінені працівником поліції як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Крім того, доводи сторони захисту про відсутність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння не можуть бути прийняті до уваги, оскільки підстави вважати чи перебуває особа у стані сп`яніння відноситься до виключних повноважень працівників поліції, цьому кореспондує обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку огляд, як на місці зупинки транспортного засобу, так і у відповідному медичному закладі, що і було запропоновано останньому, але останній своїми діями вказував на те, що проходити огляд він не збирається, а тому працівники поліції правильно розцінили дії ОСОБА_1 , як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.
Належить також зазначити, що саме відмова від проходження огляду на стан сп`яніння за вимогою працівника поліції в установленому порядку є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій в стані алкогольного сп`яніння чи ні, у зв`язку з чим апеляційний суд ставиться критично до тверджень сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_1 складу цього правопорушення через, що він не перебував в стані алкогольного сп`яніння. 
Також належить врахувати, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та його захисник Козловська Т.В. скористалися своїм процесуальним правом на подачу заяви до правоохоронних органів, у порядку ст.214 КПК України, щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що стороною захисту не надано відомостей про те, що останні зверталися до суду в порядку КАСУ щодо оскарження дій/бездіяльності керівництва патрульної поліції при розгляді їх скарги на дії працівників поліції, що складали адміністративний матеріал у цій справі. 
Цих відомостей не надано і суду апеляційної інстанції.
За таких обставин, апеляційним судом не встановлено будь-яких порушень в діях працівників поліції під час проведення процедури огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів, у зв`язку з чим відомості, які зафіксовані в письмових доказах та на відеозаписі з нагрудних камер поліцейських, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.
Згідно з вимогами п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, аналізуючи відомості вищезазначених доказів у справі як окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому закону порядку. 
При цьому, апеляційний суд зазначає, що, виходячи з вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, справа підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах поданої апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).
Решта доводів апеляційної скарги захисника Козловської Т.В., які вона зазначила в своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду, не спростовують правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та розцінюється апеляційним судом як спосіб захисту і уникнення відповідальності за вчинене правопорушення. 
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи.
З огляду на викладене, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності та необґрунтованості постанови суду першої інстанції є безпідставними.
Аналізуючи доводи клопотання захисника Козловської Т.В. щодо можливості застосування до ОСОБА_1 положень ст.69 КК України, апеляційний суд не може проігнорувати санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, якою передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, з огляду на наступне.
Зокрема, відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.
Разом з цим, за змістом ч.1 ст.130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу вищевказаної норми закону вбачається, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу поєднаного із позбавлення права керування транспортними засобами.
При цьому, у даному конкретному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч.1 ст.33 КУпАП, не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
Отже, у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч.1 ст.130 КУпАП, ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.
Більш того, законодавчо заборонено, починаючи з 17.03.2021, визнання такого правопорушення малозначним та передачу матеріалів справи на розгляд трудовому колективу чи громадській організації, військовій частині (ч. 1 ст. 21 та примітка до ст. 22 КУпАП).
При цьому, дана категорія правопорушень вчиняється водіями тільки навмисно, вчинене відносить до грубого порушення, а водій не може не розуміти загрози для оточуючих внаслідок власної поведінки, зокрема і для осіб, яким надає допомогу з огляду на свої службові обов`язки.
У даному конкретному випадку, з огляду на положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст.130 КУпАП, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху.
Тяжкість стягнення обумовлена саме високим ступенем суспільної шкоди, яка завдається такими діяннями.
Суд не вправі, при визнанні особи винуватою за ч. 1 ст.130 КУпАП, призначити інше покарання, ніж передбачене санкцією, або ж перейти до іншого виду стягнення чи звільнити від стягнення, оскільки Законом України встановлена пряма заборона застосування пом`якшення стягнення чи звільнення від стягнення. 
Крім того, апеляційний суд бере до уваги правові висновки, що містяться в п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з яких вбачається, що судам необхідно враховувати, що КУпАП не передбачає накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми. Тому згідно зі ст.33 цього Кодексу основні й додаткові стягнення слід застосовувати з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, у межах санкцій відповідних норм.
При цьому нормами КУпАП не передбачено можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції певної норми, або не накладення одного з видів стягнень, передбаченого санкцією відповідної норми як обов`язкового, а посилання сторони захисту на ст.69 КК України та можливість її застосування за аналогією при накладенні адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП не відповідає чинному законодавству, оскільки положення ст.69 КК України поширюються виключно на випадки вчинення кримінального правопорушення, а також безпосередньо у тесті КК України, а саме у ч.4 ст.3 КК України, міститься пряма заборона застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією. 
Крім того, застосування аналогії при накладенні адміністративного стягнення свідчить про порушення принципу законності, на якому ґрунтуються норми КУпАП. Так, відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 на даний час перебуває на військовій службі, а позбавлення права керування фактично позбавить його можливості виконувати свої безпосередні службові обов`язки із захисту Батьківщини, не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог з урахуванням встановленої законодавцем безальтернативної санкції, характеру вчиненого діяння та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд також бере до уваги, що ОСОБА_1 , як водій, керуючи джерелом підвищеної небезпеки з ознаками алкогольного сп`яніння, усвідомлював, що це заборонено законом та становить небезпеку для оточуючих.
Отже, накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, не лише відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, вимогам ст.ст.33, 34 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню.
Законодавець не передбачає можливості призначення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим клопотання захисника Козловської Т.В. про застосування ОСОБА_1 до положень ст.69 КК України задоволенню не підлягає.
Вчинення діяння, яке кваліфікуються в національному законодавстві за статтями 130 КУпАП, є найбільш тяжкими порушеннями у сфері безпеки дорожнього руху.
Тяжкість стягнення обумовлена саме високим ступенем суспільної шкоди, яка завдається такими діяннями.
Водій ОСОБА_1 , вчиняючи адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, повинен був розуміти, що таким чином поставив у небезпеку кожного потенційного учасника дорожнього руху, а також інших людей, які могли перебувати поряд з проїжджою частиною по напрямку руху його автомобіля.
Отже, наведені доводи сторони захисту про накладення на ОСОБА_1 стягнення без позбавлення права керування транспортним засобом не відповідають вимогам Закону, а тому не підлягають задоволенню. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника Козловської Т.В. про зупинення провадження у справі та застосовування до ОСОБА_1 положень ст.69 КК України – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника Козловської Т.В. - залишити без задоволення.
Постанову судді Новобаварського районного суду м.Харкова від 02 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         С.К. Шабельніков