КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2026 року м. Київ справа №320/3545/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов Малого приватного підприємства "АБРІС" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулось Мале приватне підприємство "АБРІС" з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті та просить суд визнати протиправною та скасувати постанову № 013177 від 02.05.2023.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є протиправною та підлягає скасуванню, позаяк, позивач не виступав автомобільним перевізником. Позивач вважає, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення Закону України «Про автомобільний транспорт» не відповідає критеріям законності, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.02.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).
До суду від Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача зазначив, що оскаржувана постанова є законною, позаяк, у силу норм Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон № 2344), позивач є автомобільним перевізником та мав надати показники тахографа чи реєстраційний листок режиму праці та відпочинку. Так, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 т, які використовуються суб`єктами господарювання для внутріщніх перевезень вантажів в обов`язковому порядку повинні бути обладнані діючим та повіреним тахографом. А для водія такого автомобіля, крім оформлення документів, визначених ст. 48 Закону № 2344, обов`язковою також є наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа 
до транспортного засобу, заповнених тахокарт (або картки водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом) (реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв). 
Позивачем до суду подано відповідь на відзив, в якій наголошується на тому, що відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій передбачена саме за надання послуг з перевезень без оформлення документів, перелік яких визначено ст. ст. 39 та 48 Закону № 2344.
Також, відповідачем до суду подано клопотання про залишення позову без розгляду, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України, оскільки в провадженні Київського окружного адміністративного суду наявна справа № 320/2450/24 за аналогічним позовом.
Розглянувши вказане клопотання, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтованим, позаяк, у справі № 320/2450/24, на яку посилається заявник, звернулось до суду з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортно-туристична Компанія "Нова Україна" з до Державної служба України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови від 11.08.2023 № 012969. Тобто, як сторони, так і предмети спору в справах є різними.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 24.03.2023 працівниками Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Укртрансбезпеки на 323 км а/д М-03 Київ-Харків-Довжанський під час проведення рейдової перевірки на підставі направлення на перевірку № 018190 від 20.03.2023 здійснили перевірку належного Малому приватному підприємству «АБРІС» транспортного засобу «RENAULT», д.н.з. НОМЕР_1 , з причепом д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . 
За результатами перевірки, було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 252359 від 24.03.2023, в якому встановлено порушення, що полягало у відсутності обов`язкових документів передбачених ст. 48 Закону № 2344, а саме, встановлено відсутність на час проведення перевірки роздруківки даних роботи та відпочинку водія, а також, особистої картки водія. 
У подальшому, за результатами розгляду вказаного акта в межах справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, начальник Відділу державного нагляду (контролю) у Київської області Укртрансбезпеки прийняв постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 013177 від 02.05.2023, згідно якої позивача притягнуто до відповідальності згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344, у вигляді штрафу в сумі 17000 грн за порушення вимог ст. 48 Закону № 2344.
Позивач вважає вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, що і зумовило на звернення до суду з даним позовом. 
При вирішенні спору, суд виходить з наступного.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту, визначає Закон № 2344.
Статтею 1 Закону № 2344 встановлено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Згідно з ч. 10 ст. 6 Закону № 2344 на території України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, у сфері міжнародних автомобільних перевезень здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю.
Відповідно до положень ч. 12 ст. 6 Закону № 2344 державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Змістом ч. 1 ст. 48 Закону № 2344 встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Згідно із ч. 2 ст. 48 Закону № 2344 документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до приписів ст. 48 Закону № 2344 при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити: дата і місце складання; вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто; пункти завантаження і розвантаження.
Відповідно до норм ч. 2 ст. 49 Закону № 2344 водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень; дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.
Таким чином, наведеними положеннями покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія - пред`явлення для перевірки відповідних документів, при цьому, у розумінні визначень Закону, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Згідно з приписами абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У відповідності до абзацу 1 пункту 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженогонаказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106 (надалі - Положення № 340) автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повного масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Відповідно до абз. 4 п. 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 № 946/18241 (далі - Інструкція № 385), водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, серед іншого, своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або уразі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994 016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Обов`язок позивача щодо дотримання вимог підзаконних нормативно-правових актів - Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженогонаказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 та Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 передбачено чинним законодавством.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385, затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (надалі - Інструкція № 385), яка визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.
Відповідно до змісту п. 1.3 Інструкції № 385, ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).
У позовній заяві позивач, зокрема, заперечує факт надання саме ним послуг з перевезень вантажів, як автомобільним перевізником, а у відповіді на відзив акцентує увагу на тому, що обов`язок ведення листків режиму праці та відпочинку та тахокарт покладена саме на перевізників, які здійснюють міжнародні автомобільні перевезення.
Проте, позивач зауважує, що здійснював вантажні перевезення в межах України, тобто, внутрішні - за маршрутом с. Корделівка, Калинівський р-н, Вінницької область, м. Полтава; с. Карпилівка, Лубенський р-н, Полтавська область, що підтверджується товарно-транспортною накладною № 40241399 від 23.03.2023 (на яку, є посилання і в акті перевірки № 252359 від 24.03.2023) та іншими ТТН, повний перелік яких приведений у додатках, і актом надання послуг від 24.03.2023.
За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону № 2344, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (ст. 33 Закону № 2344).
Відповідальності за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають саме перевізники, а не власники транспортних засобів за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього, у відповідності до ст. 1 Правил дорожнього руху України.
Таким чином, вирішальним при розгляді даної справи, є встановлення факту чи позивач є автомобільним перевізником в розумінні Закону № 2344.
Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 № 363 (далі - Правила № 363), товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.
Пунктом 11.1. Правил № 363, встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Отже, позивач в даному випадку, є автомобільним перевізником, який здійснював перевезення товару за власний кошт, що відповідає приписам статті 1 Закону № 2344.
У той же час, ведення тахографу чи індивідуальної контрольної книжки водія передбачене для деяких категорій транспорту, в тому числі вантажних автомобілів з повною масою понад 3,5 тон, проте не пов`язується виключно з міжнародними автомобільними перевезеннями, як помилково вважає позивач.
Отже, водії, які здійснюють перевезення з використанням вантажних автомобілів з повною масою понад 3,5 тон, зобов`язані мати при собі діючий та повірений тахограф. У разі, якщо транспортний засіб не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.
З врахуванням викладеного, суд зазначає, що положеннями ст. 48 Закону № 2344 передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Інструкцією № 385 від 24.06.2010, та Положенням № 340 від 07.06.2010.
За змістом абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344 визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тож, за відсутності документів, зокрема, в даному випадку роздруківки даних роботи тахографа водія ОСОБА_1 , водій не використовував особисту картку водія, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
До того ж, норми Положення № 340 не містять розмежувань щодо поширення своєї дії на осіб, які надають послуги з перевезення вантажів, чи осіб, які здійснюють перевезення вантажів. Окрім того, в контексті визначення позивача, як суб`єкта відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт у спірних правовідносинах варто зазначити, що з урахуванням змісту норм Закону № 2344, відповідальність у даному випадку несуть фізичні чи юридичні особи, які безпосередньо здійснюють, у тому числі, за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами. Зокрема, приписи ст. 60 Закону № 2344 передбачають наявність спеціального суб`єкта відповідальності - автомобільного перевізника. Власник транспортного засобу та перевізник можуть бути як однією особою, так і різними. Водночас, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт є саме автомобільний перевізник.
Повідомленням від 26.04.2023 № 28521/29/24-23, яке було направлено перевізнику рекомендованим листом із штрих-кодовим ідентифікатором № 0308301795810, було викликано його для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 02.05.2023. 
Відповідно до нормативів пересилання поштових відправлень строк пересилання простої письмової кореспонденції у межах області складає Д+3, при пересиланні рекомендованої кореспонденції цей строк збільшується на один день. Відповідачем здійснено відправлення 27.04.2023, дата розгляду справи 02.05.2023, отже, за умови дотримання оператором поштового зв`язку цих нормативів, позивач міг своєчасно отримати вказане відправлення, а несвоєчасність його отримання позивачем не залежала від волевиявлення відповідача. До того ж, у позивача була можливість надати відповідні заперечення, пояснення та докази до моменту винесення постанови, з моменту скоєння правопорушення.
Суд констатує, що під час внутрішніх комерційних перевезень територією України, водій зобов`язаний мати при собі та надавати для перевірки інспекторам протокол перевірки та адаптації тахографа, а також особисту картку водія (або тахокарти/шайби, залежно від типу пристрою). Внутрішній характер рейсу/перевезення, не звільняє від використання тахографа.
Доказів, які б спростовували відсутність порушення, зафіксованого в акті перевірки та покладених в основу оскаржуваної постанови, стороною позивача надано не було.
Таким чином, доводи та твердження позивача не підтверджують порушення Укртрансбезпекою законодавства про автомобільний транспорт, а оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу, є правомірною та такою, що відповідає вимогам законодавства України, а відтак, не підлягає скасуванню.
Відповідно до норм ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наслідком розгляду даного спору, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки доводи позовної заяви не знайшли свого підтвердження під час розгляду спору та ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм законодавства.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову Малого приватного підприємства "АБРІС" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.