ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/3260/19	Головуючий у 1-й інстанції Якімець Т.І. 	
Провадження № 22-ц/817/592/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Костів О. З., Храпак Н. М., 
секретар Хоміцька С.О. 
з участю представника ОСОБА_1 -       адвоката Сампари Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — адвоката Сампари Надії Миронівни на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 9 березня 2026 року, постановлену суддею Позняком В.М. у цивільній справі №607/3260/19 за скаргою боржника ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби в м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 

ВСТАНОВИВ:

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Ростовського Р.В., визнати неправомірною та скасувати постанову від 31 липня 2024 року у виконавчому провадженні № 59325080 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Скаргу обґрунтовано тим, що на підставі судового наказу №607/3260/19, виданого 18 березня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення аліментів, 12 червня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59325080. 
У межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем 13 травня 2024 року винесено постанову про розшук майна боржника, а 31 липня 2024 року — постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами та постанову про арешт коштів боржника. Надалі, 21 серпня 2024 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, а саме на дохід, отриманий у Генеральному штабі ЗСУ, а 04 листопада 2024 року — постанову про звернення стягнення на дохід, отриманий у ТОВ «Полімергаз».
Оскаржувана постанова винесена передчасно, без належної послідовності виконавчих дій та без достатнього мотивування. Державний виконавець повинен був своєчасно вжити заходів щодо звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника, а не застосовувати обмеження у праві виїзду за межі України.
ОСОБА_1 зазначав, що з 04 березня 2022 року він проходить військову службу у Збройних Силах України та отримував дохід, з якого могли проводитися відрахування на сплату аліментів. Проте, державний виконавець до 21 серпня 2024 року не направив постанову про звернення стягнення на його доходи, у зв`язку з чим заборгованість зі сплати аліментів утворилася, зокрема, внаслідок бездіяльності державного виконавця.
Також скаржник зазначав, що сама лише наявність заборгованості зі сплати аліментів не є безумовною підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Він вважав, що державним виконавцем не встановлено обставин, які б свідчили про його ухилення від виконання судового рішення або намір виїхати за межі України з метою невиконання зобов`язань. 
Крім того, скаржник посилався на те, що в умовах воєнного стану відсутні реальні ризики його перетину державного кордону України.
Окремо ОСОБА_1 вказував на неналежне та несвоєчасне здійснення державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. При визначенні розміру заборгованості не були враховані здійснені ним платежі та утримання із заробітної плати, у зв`язку з чим сума заборгованості, покладена в основу оскаржуваної постанови, не відповідає фактичним обставинам справи.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 9 березня 2026 року в задоволенні скарги відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Сампара Н.М. просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 9 березня 2026 року та постановити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити. Вказує, що ухвала суду першої інстанції постановлена з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам, а судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, оскільки иконавче провадження № 59325080 відкрито 12 червня 2019 року на підставі судового наказу № 607/3260/19, виданого 18 березня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області. У межах цього виконавчого провадження 13 травня 2024 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, 31 липня 2024 року — постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами та постанову про арешт коштів боржника. Лише після цього, 21 серпня 2024 року, винесено постанову про звернення стягнення на дохід боржника, отриманий у Генеральному штабі ЗСУ, а 04 листопада 2024 року — постанову про звернення стягнення на дохід, отриманий у ТОВ «Полімергаз».
Суд першої інстанції не надав належної оцінки непослідовності дій державного виконавця. Державний виконавець мав своєчасно встановити джерела доходів боржника та звернути стягнення на його заробітну плату, грошове забезпечення чи інші доходи, а не застосовувати обмеження у праві виїзду за межі України.
Зазначає, що з 04 березня 2022 року проходить військову службу у Збройних Силах України та отримував дохід, з якого могли проводитися відрахування на сплату аліментів. Вважає, що державний виконавець мав можливість самостійно з`ясувати місце його служби та джерела доходів шляхом направлення відповідних запитів до компетентних органів, зокрема через автоматизовані системи отримання інформації.
Не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ним не надано доказів повідомлення державного виконавця про зміну місця роботи чи служби. Вказує, що суд не зазначив, якою нормою Закону України «Про виконавче провадження» передбачено такий обов`язок боржника, а також безпідставно залишив поза увагою обов`язок самого державного виконавця вживати заходів для встановлення майна та доходів боржника. 
Постанова від 31 липня 2024 року про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є необґрунтованою, оскільки державним виконавцем не встановлено обставин, які б свідчили про ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення або про його намір виїхати за межі України з метою невиконання зобов`язань.
Сама лише наявність заборгованості зі сплати аліментів не є достатньою підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України, оскільки таке обмеження є винятковим заходом втручання у право особи на свободу пересування та має бути належним чином обґрунтованим.
Також посилається на те, що в умовах дії воєнного стану відсутні реальні ризики перетину ним державного кордону України, а тому застосоване обмеження не відповідає критеріям необхідності та пропорційності.
Окремо вказує на неналежне та несвоєчасне проведення державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. Зазначає, що заборгованість, на яку послався державний виконавець, накопичувалася з 01 січня 2022 року по 01 квітня 2024 року, однак постанову про звернення стягнення на доходи боржника винесено лише 21 серпня 2024 року.
При визначенні розміру заборгованості не враховано здійснені ним платежі та утримання із заробітної плати, у зв`язку з чим розрахунок заборгованості, покладений в основу оскаржуваної постанови, не відповідає фактичним обставинам справи.
У відзиві представник ОСОБА_2 - адвокат Созанська Т.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. Вказує, що доводи скаржника про непослідовність та передчасність виконавчих дій є безпідставними, оскільки частина дев`ята статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає право державного виконавця винести постанови про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами та інші обмеження за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. При цьому, закон не встановлює обов`язкової послідовності винесення таких постанов.
Також вказує, що станом на липень 2024 року, коли державним виконавцем винесено спірну постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у ОСОБА_1 була наявна значна заборгованість зі сплати аліментів, яка формувалася з 2019 року. З лютого 2019 року по липень 2024 року боржником не було сплачено жодного платежу зі сплати аліментів, а погашення заборгованості розпочалося лише у жовтні 2024 року.
Зазначає, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2025 року вже надавалася оцінка постанові державного виконавця від 31 липня 2024 року про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. У цій справі суд дійшов висновку, що на дату її винесення у державного виконавця були передбачені законом підстави для прийняття відповідної постанови, хоча надалі така постанова була скасована з інших підстав, передбачених частиною десятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім цього, постановою Тернопільського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у частині вимог щодо постанови державного виконавця від 31 липня 2024 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України залишено без задоволення. Вказує, що апеляційний суд уже зазначав про обґрунтованість винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, яка була прийнята одночасно із постановою про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Щодо доводів про відсутність ухилення від сплати аліментів зазначає, що з моменту відкриття виконавчого провадження і до винесення спірної постанови боржник не вчиняв дій щодо сплати аліментів, хоча був обізнаний про наявність судового рішення та свій обов`язок його виконувати. Неналежне виконання державним виконавцем окремих дій, на яке посилається скаржник, не звільняє боржника від обов`язку сплачувати аліменти та не може виправдовувати тривале невиконання судового рішення.
Доводи скаржника про проходження військової служби, наявність доходів та можливість здійснення відрахувань із них не спростовують факту існування значної заборгованості зі сплати аліментів. Вважає, що саме тривале невиконання боржником обов`язку зі сплати аліментів свідчить про ухилення від виконання судового рішення.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Сампару Н.М., яка доводи апеляційної скарги підтримала, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Обставини справи.
18 березня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано судовий наказ № 607/3260/19, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
12 червня 2019 року старшим державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ростовським Р. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59325080 на підставі пред`явленого до примусового виконання судового наказу № 607/3260/19.
У межах виконавчого провадження ВП № 59325080 31 липня 2024 року старшим державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ростовським Р. В. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів заборгованість ОСОБА_1 станом на 01 квітня 2024 року становила 588 991,71 грн.
3 квітня 2025 року постановою старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові виконавчий документ передано для подальшого виконання до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Принцип обов`язковості судових рішень конкретизовано у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
За змістом статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Виконавче провадження, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», є завершальною стадією судового провадження і сукупністю дій визначених законом органів та осіб, спрямованих на примусове виконання рішень, які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами і нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням засад обов`язковості виконання рішень, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.
За змістом частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб і в порядку, встановлені виконавчим документом та законом.
Порядок виконання рішень про стягнення аліментів визначено статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини першої статті 71 цього Закону порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.
Згідно з частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Відповідно до пункту 1 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України — до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Отже, наведена норма пов`язує можливість застосування такого заходу не з попереднім обов`язковим вичерпанням усіх інших заходів примусового виконання, а з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. Закон не встановлює обов`язкової черговості між винесенням постанови про звернення стягнення на доходи боржника та постанови про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Як зазначалось вище, на виконанні у державного виконавця перебувало виконавче провадження № 59325080 з примусового виконання судового наказу № 607/3260/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина.
З матеріалів справи вбачається, що постановою старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ростовського Р. В. від 12 червня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59325080.
31 липня 2024 року у межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.
Станом на 1 квітня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становила 588 991,71 грн, тобто її розмір істотно перевищував суму відповідних платежів за чотири місяці.
За таких обставин, державний виконавець, встановивши наявність заборгованості зі сплати аліментів у розмірі, який перевищував суму відповідних платежів за чотири місяці, мав визначені пунктом 1 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» правові підстави для винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець діяв непослідовно, оскільки спочатку виніс постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, а лише надалі постанову про звернення стягнення на доходи боржника, не дають підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Частина дев`ята статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» не ставить можливість винесення постанови про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України у залежність від попереднього винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, грошове забезпечення чи інші доходи боржника. Визначальною умовою для застосування такого заходу є саме наявність заборгованості зі сплати аліментів у розмірі, який перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.
Посилання у апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 з 04 березня 2022 року проходив військову службу та отримував дохід, з якого могли здійснюватися відрахування на сплату аліментів, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Сам по собі факт наявності у боржника доходу не свідчить про неправомірність оскаржуваної постанови, оскільки на час її винесення заборгованість зі сплати аліментів була наявною та перевищувала встановлений законом розмір. Боржник був обізнаний про свій обов`язок утримувати дитину, однак доказів погашення заборгованості до винесення оскаржуваної постанови матеріали справи не містять.
Наведені у скарзі доводи фактично зводяться до перекладення відповідальності за утворення заборгованості зі сплати аліментів на державного виконавця. Однак, ненаправлення або несвоєчасне направлення виконавцем постанови про звернення стягнення на доходи боржника саме по собі не припиняє обов`язку боржника виконувати судове рішення та сплачувати аліменти.
ОСОБА_1 як батько малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обізнаний про свій обов”язок утримувати дитину. 
Крім цього, інформація про виконавчі провадження є доступною боржнику через офіційні електронні сервіси, у тому числі через застосунок «Дія», що додатково свідчить про можливість боржника своєчасно отримувати відомості про стан виконання судового рішення.
Доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем не встановлено факту ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення або наміру виїхати за межі України з метою невиконання зобов`язань, колегія суддів також відхиляє, оскільки тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України у цьому випадку спрямоване на забезпечення виконання судового рішення про стягнення аліментів та захист права дитини на належне утримання. Таке обмеження встановлюється не безстроково, а до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Посилання ОСОБА_1 на дію воєнного стану як на підставу для скасування постанови державного виконавця є необґрунтованими. Наявність правового режиму воєнного стану не усуває встановленого законом обов`язку боржника сплачувати аліменти та не виключає можливості застосування до нього заходів, прямо передбачених Законом України «Про виконавче провадження». Сам лише довід про відсутність реальної можливості виїзду за межі України в умовах воєнного стану не свідчить про незаконність постанови державного виконавця.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про неправильність розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.
Як встановлено судом першої інстанції, на час винесення оскаржуваної постанови у боржника була наявна заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої перевищував суму відповідних платежів за чотири місяці. Саме ця обставина є правовою підставою для застосування пункту 1 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Посилання на здійснені ОСОБА_1 платежі та утримання із заробітної плати не спростовують правомірності оскаржуваної постанови, оскільки наведені у апеляційній скарзі конкретні платежі здійснені після винесення постанови державного виконавця від 31 липня 2024 року. Тому вони не впливають на оцінку правомірності дій державного виконавця саме на момент прийняття цієї постанови. Такі платежі можуть мати значення для подальшого визначення актуального розміру заборгованості та вирішення питання про скасування тимчасового обмеження у разі повного погашення заборгованості, однак не свідчать про незаконність постанови на час її винесення.
Не є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції і посилання на те, що заборгованість накопичувалася протягом тривалого часу. Частина четверта статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» прямо передбачає, що строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Отже, тривалість формування заборгованості не спростовує правомірності застосування передбаченого законом заходу у разі, якщо на момент його застосування сукупний розмір заборгованості перевищував суму відповідних платежів за чотири місяці.
Колегія суддів враховує, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є втручанням у право особи на свободу пересування, однак таке втручання у цій справі ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету — забезпечення виконання судового рішення та захист прав дитини на належне утримання, а також є пропорційним, оскільки діє лише до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскаржувана постанова державного виконавця від 31 липня 2024 року винесена відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у межах повноважень державного виконавця та за наявності передбачених законом підстав.
Ухвала суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Сампари Надії Миронівни — залишити без задоволення.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 9 березня 2026 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 29 квітня 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.

Судді          Костів О.З.

Храпак Н.М.