ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

19 травня 2026 року 
справа № 320/13007/23
адміністративне провадження № К/990/17258/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Ханової Р. Ф.,
суддів - Хохуляка В. В., Юрченко В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2026 року (судді: Сорочко Є. О., Чаку Є. В., Коротких А. Ю.)
у справі № 320/13007/23
за позовом Головного управління ДПС у м. Києві
до ОСОБА_1 
про стягнення податкового боргу, -

УСТАНОВИВ:

Рух справи

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління ДПС у м. Києві (далі - податковий орган, позивач у справі) з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач у справі, скаржник) про стягнення податкового боргу.

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 04 серпня 2025 року задовольнив адміністративний позов, стягнув з ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 103752,97 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернулась з апеляційною скаргою на зазначене рішення до суду апеляційної інстанції.

Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 16 вересня 2025 року апеляційну скаргу залишив без руху у зв`язку з несплатою судового збору та встановив десятиденний строк на усунення недоліків з моменту отримання судового рішення.

У межах встановленого судом строку, ОСОБА_1 подала до суду клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 06 березня 2026 року відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, апеляційну скаргу повернув особі, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на це судове рішення.

Верховний Суд ухвалою від 04 травня 2026 року відкрив касаційне провадження за скаргою відповідача, справу витребував з суду першої інстанції.

15 травня 2026 року справа № 320/13007/23 надійшла на адресу Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Скаржник не погоджується з ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2026 року у справі № 320/13007/23, якою відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та повернуто апеляційну скаргу на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року, і вважає її незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. 

Як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на абзац шостий частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначаючи про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, передбачених, зокрема, статтями 121, 169 КАС України, що призвело до постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі. 

У доводах касаційної скарги зазначено, що апеляційний суд неправомірно застосував наслідки неусунення недоліків апеляційної скарги, оскільки в межах встановленого строку скаржник подав клопотання про звільнення від сплати судового збору з посиланням на відсутність доходів, однак суд, відмовивши у його задоволенні, одночасно повернув апеляційну скаргу, не надавши можливості сплатити судовий збір шляхом продовження строку на усунення недоліків. 

На переконання скаржника, такий спосіб процесуального реагування суперечить приписам статей 169, 298 КАС України, оскільки у разі відмови у звільненні від сплати судового збору суд мав забезпечити реалізацію права на апеляційний перегляд шляхом надання додаткового строку для усунення недоліків, а не одразу застосовувати наслідок у вигляді повернення апеляційної скарги.

Скаржник також зазначає, що апеляційний суд не врахував правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 17 лютого 2022 року у справі № 500/1704/21, від 19 грудня 2022 року у справі № 280/10087/21, від 02 лютого 2023 року у справі № 320/2083/21 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 910/10939/22, у яких сформульовано підхід щодо необхідності забезпечення доступу до правосуддя та недопустимості формального застосування процесуальних норм. 

Крім того, скаржник вказує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 242 КАС України, оскільки є необґрунтованою та постановленою без всебічного дослідження обставин щодо майнового стану особи та можливості сплати судового збору.

Окремо скаржник наголошує, що подання клопотання про звільнення від сплати судового збору не може розцінюватися як невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, а тому повернення апеляційної скарги за таких обставин є передчасним та таким, що порушує право на доступ до суду.

У зв`язку з викладеним скаржник просить скасувати ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2026 року у справі № 320/13007/23 та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи та правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд виходить з такого.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору та встановлено строк для усунення недоліків. У межах наданого строку скаржником подано клопотання про звільнення від сплати судового збору, у задоволенні якого ухвалою від 06 березня 2026 року відмовлено, після чого цією ж ухвалою апеляційну скаргу повернуто з підстав неусунення її недоліків.

Надаючи оцінку таким процесуальним діям суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначає таке.

За змістом частин першої, другої статті 169 КАС України у разі подання апеляційної скарги без додержання вимог, установлених цим Кодексом, суд залишає її без руху, встановлює строк для усунення недоліків та роз`яснює спосіб їх усунення. Якщо недоліки не усунуті у встановлений строк, така скарга повертається особі, яка її подала.

Відповідно до частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, оформленої з порушенням вимог, установлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або 2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або 4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.

Частинами другої, третьої зазначеної статті Закону № 3674-VI суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.

З огляду на наведене, звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є дискреційним правом, а не обов`язком суду, можливість реалізації якого пов`язується з майновим станом особи.

Суд звертає увагу, що Законом № 3674-VI чітко визначено, як одну з умов для звільнення від сплати судового збору, обов`язок доведення заявником обставин, що розмір судового збору перевищує 5 % розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Для звільнення від сплати судового збору заявник касаційної скарги має довести існування фінансових труднощів та такого майнового стану, що надає підстави вважати за можливе звільнити таку особу від сплати судового збору.

Суд враховує, що Закон № 3674-VI не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку Суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас за змістом пункту 1 статті 8 Закону № 3674-VI документи про майновий стан мають містить інформацію на підставі якої суд може встановити відсоткове співвідношення розміру судового збору до річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про звільнення від сплати судового збору, суд апеляційної інстанції зазначив, що скаржник надала докази того, що вона з квітня 2025 року не отримує доходу. Водночас, будь-яких доказів наявності умов, визначених пунктами 1-3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» скаржник не надала, у тому числі і доказів тому, що належний до сплати розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу за попередній календарний рік (2024 рік).

Апеляційний суд зауважив, що сам лише факт припинення отримання заробітної плати у квітні 2025 року не є свідченням наявності умов, визначених пунктами 1-3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», а також не є достатнім доказом неможливості сплати судового збору за подання у вересні 2025 року апеляційної скарги.

Вважаючи клопотання необґрунтованим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не усунула недоліки апеляційної скарги, яка була залишена без руху та повернув скаргу.

Колегія суддів Верховного Суду визнає, що сама по собі відмова у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору не свідчить про порушення судом норм процесуального права, якщо оцінка наданих доказів здійснена правильно. Водночас реалізація зазначених повноважень повинна відбуватись із дотриманням загальних засад адміністративного судочинства, зокрема принципу верховенства права та забезпечення ефективного доступу до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 910/10939/22 дійшла висновку, що у випадку подання особою клопотання про звільнення від сплати судового збору на стадії усунення недоліків апеляційної скарги суд, відмовляючи у його задоволенні, повинен забезпечити такій особі реальну можливість виконати вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, зокрема сплатити судовий збір або звернутися із заявою про продовження чи поновлення строку на усунення недоліків. 

Із наведеного випливає, що повернення апеляційної скарги як наслідок неусунення її недоліків є допустимим лише за умови, якщо особа мала реальну та ефективну можливість виконати відповідні вимоги суду.

Як убачається з матеріалів справи, апеляційний суд, розглянувши клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, одночасно постановив ухвалу про відмову у його задоволенні та про повернення апеляційної скарги, не надавши скаржнику можливості дізнатися про результат розгляду такого клопотання та відповідно вжити заходів щодо усунення недоліків апеляційної скарги.

За таких обставин скаржник був позбавлений реальної можливості виконати вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, зокрема сплатити судовий збір після отримання відмови у звільненні від його сплати або звернутися із заявою про продовження строку для усунення недоліків.

Такий підхід свідчить про надмірний формалізм у застосуванні норм процесуального права та не відповідає завданню адміністративного судочинства, визначеному статтею 2 КАС України, щодо справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення спорів з метою ефективного захисту прав і свобод особи.

Аналогічний підхід щодо недопустимості одночасного вирішення питання про відмову у звільненні від сплати судового збору та повернення процесуального документа без надання можливості усунути недоліки висловлений Верховним Судом, зокрема, у постанові від 02 лютого 2023 року у справі № 320/2083/21. 

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, застосувавши наслідки, передбачені статтями 169, 298 КАС України, без забезпечення скаржнику можливості усунути недоліки апеляційної скарги після відмови у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Згідно з частиною першою статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Отже, касаційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, направивши справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2026 року скасувати, справу № 320/13007/23 направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р. Ф. Ханова

Судді: В. В. Хохуляк

В. П. Юрченко