Справа №295/884/26
Категорія 38
2/295/1934/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.05.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі головуючої судді Стрілецької О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
Позивач шляхом використання Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» звернувся з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №488350321 від 26.09.2023 в розмірі 97666,12 грн, яка складається із суми заборгованості: за кредитом - 19999,45 грн, за процентами - 77666,67 грн, а також просить стягнути понесені судові витрати. 
Позов обґрунтований тим, що 26.09.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" з використанням інформаційно-комунікаційної системи останнього в електронному вигляді укладений договір кредитної лінії №488350321 шляхом підписання позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідача, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 20000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним відповідно до умов договору.
Позивач зазначає, що відповідачка отримала в тимчасове платне користування грошові кошти згідно з укладеним договором, умови якого не виконала, отримані кредитні кошти в установлений графіком строк не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 97666,12 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь.
В позовній заяві позивач також посилається на те, що право вимоги до відповідача за кредитним договором №488350321 від 26.09.2023 перейшло до нього відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 з додатками, укладеними між ТОВ «Фінансова компанія «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс»; на підставі договору факторингу №31/0724-01 від 31.07.2024, який укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»; на підставі договору факторингу №15/07/25-Е від 15.07.2025, який був укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та позивачем у справі - ТОВ «Фінансова компанія «Ейс».

ІІ. Процедура та позиції сторін
Відповідно до ухвали суду від 12.02.2026 у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін; задоволено клопотання ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» про витребування доказів, витребувано з АТ КБ «ПриватБанк»: інформацію, чи емітована платіжна карта № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , відомості про повний номер її реквізитів; виписку по рахунку про зарахування грошових коштів у період з 26.09.2023 по 30.11.2023 на зазначену платіжну карту; чи є/був номер телефону НОМЕР_3 фінансовим номером телефону за цією платіжною картою.

06.03.2026 представник відповідача - адвокат Могильницький В.Ю. направив відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а. с. 138-141). Заперечення проти позову обгрунтовані тим, що долучені до матеріалів справи копії кредитного договору, заявки на отримання кредиту, довідки про збільшення кредитного ліміту та паспорта споживчого кредиту не містять належного підпису відповідача, в тому числі ЕЦП, посилання позивача на буквенно-циферні вирази на підтвердження підпису ОСОБА_1 не дають змоги перевірити підписи через інформаційні системи, серед яких, Центральний засвідчувальний орган, Дія тощо, також до позовної заяви не долучені протоколи перевірки ключів відповідача.
Адвокат Могильницький В.Ю. зазначає, що оскільки позивачем не доведено, що ОСОБА_1 підписала кредитний договір, то сторонами не погоджений розмір кредиту, умови нарахування відсотків і стягнення грошових коштів, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.
До відзиву на позовну заяву представник відповідача долучив докази його направлення позивачу (а. с. 143).

10.03.2026 з АТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог ухвали суду від 12.02.2026 надійшли документи, які витребував суд (а.с. 144-148).
11.03.2026 від представника позивача Сахарової О.І. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (а. с. 150-156), в якій надані пояснення щодо покрокового укладення між сторонами кредитного договору з використанням інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «Фінансова компанія «Манівео швидка фінансова допомога» у формі електронного документа з використанням електронного підпису. 
Представник позивача звертала увагу, що відповідачка добровільно за допомогою мережі інтернет перейшла на офіційний сайт ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога"- www.moneyveo.ua, обрала для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, заповнила заявку на отримання кредиту, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів. Заявнику було запропоновано на власний розсуд вказати логін і пароль (унікальний алфавітно-числовий набір символів) для входу в особистий кабінет. Одноразовий персональний ідентифікатор був направлений відповідачу на номер мобільного телефону, який вказаний нею в заявці на отримання грошових коштів, одноразовий персональний ідентифікатор введений ОСОБА_1 у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, що підтверджує волевиявлення боржника на введення ідентифікатора та підписання договору.
У відповіді на відзиві вказано, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, кредитний договір між первісним кредитором та ОСОБА_1 не був би укладений.
Представник Сахарова О.І. зазначає, що позивачем надані документи, які свідчать про те, що кредитний договір підписаний між сторонами за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій наданий кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позичальника для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а відтак твердження адвоката Могильницького В.Ю. про відсутність підпису на кредитному договорі є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. 
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження, національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Згідно з ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що 26.09.2023 ОСОБА_1 з використанням інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «Фінансова компанія «Манівео швидка фінансова допомога» на офіційному сайті www.moneyveo.ua заповнила заявку на отримання грошових коштів в кредит, відповідно до якої просила ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" надати їй кредит на суму 5450,00 грн, термін кредиту - 15 днів, спосіб отримання кредиту - платіжна картка за реквізитами НОМЕР_8 (а. с. 32).
На підставі поданої ОСОБА_1 заявки, 26.09.2023 між TOB "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачкою в електронному вигляді був укладений договір кредитної лінії №488350321, який підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора - DYMV, який був відправлений о 15:26:04 год. 26.09.2023, введений - о 15:26:19 год. 26.09.2023 (а. с. 44-53).
Відповідно до п. 2.1 договору кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 20000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту TOB "Манівео швидка фінансова допомога".
Пунктом 2.2 договору встановлено, що сума кредитного ліміту, вказана в п. 2.1 договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. Кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 5450,00 грн 26.09.2023, що є датою надання кредиту (п. 2.3).
У пукті 5.1 договору передбачено, що кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки НОМЕР_7, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового Траншу за договором.
Відповідно до п. 14.2 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем з приводу укладення цього договору в якості підписів сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Під час виконання цього договору, для цілей ініціювання отримання нових траншів чи пролонгацій, сторони використовують логін та пароль від особистого кабінету, в якості простого електронного підпису позичальника в розумінні Закону України «Про електронні довірчі послуги». 

Згідно з відповіддю АТ КБ "ПриватБанк" вбачається, що у банку на ім`я ОСОБА_1 емітована карта № НОМЕР_4 , фінансовим номером телефону, який міститься в анкетних даних ОСОБА_1 , є номер НОМЕР_3 (а. с. 144).
Зі змісту платіжних доручень від 26.09.2023 на суму 5450,00 грн, від 02.10.2023 - на 4300,00 грн; від 11.10.2023 - на 6100,00 грн, від 12.10.2023 - на 3109,00 грн, від 03.11.2023 на 1001,00 грн, від 25.11.2023 - на 765,00 грн вбачається, що на банківську картку позичальника № НОМЕР_5 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійнювало перекази грошових коштів на загальну суму 20725,00 грн (а. с. 12-14).
Проведення зазначених фінансових операцій про зарахування грошових коштів у відповідні дати та розмірах на банківську карту № НОМЕР_4 , емітовану на ім`я ОСОБА_1 , підтверджується також випискою по рахунку, наданою АТ КБ "ПриватБанк" (а. с. 144-148).
Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 04.12.2024 у справі №755/4205/14-ц банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Водночас, суд звертає увагу, що договір позики за своєю правовою природою є реальним і вважається укладеним з моменту отримання кредитних коштів (ч. 2 ст. 1046 ЦК України), а відтак кредитні зобов`язання між сторонами кредитного договору щодо повернення кредитних коштів виникають саме з моменту їх отримання. 

Щодо доводів адвоката Могильницького В.Ю. про те, що позивачем не доведений факт укладення кредитного договору та його підписання відповідачкою в електронному вигляді.
Заперечуючи проти позову у відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що позивачем не доведено, що ОСОБА_3 підписала кредитний договір електронним підписом з дотриманням вимог Закону України "Про електронну комерцію".
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
За правилами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Згідно з ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
В статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею 
Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація, в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з частинами першою та другою статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію(оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20.

У постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №531/77/19 викладена правова позиція, відповідно до якої, з урахуванням особливостей договору його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. У іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Зі змісту розділу 4 кредитного договору вбачається, що кредитний договір укладається позичальником через інформаційно-комунікаційну систему кредитодавця. Позичальник в особистому кабінеті в інформаційно-комунікаційній системі на сайті кредитодавця подає заявку на отримання кредитних коштів, в результаті чого генерується оферта, яка містить істотні умови договору, яка підлягає направленню на номер мобільного телефона, вказаний в заявці, або на електронну пошту позичальника. Одночасно генеруються одноразові ідентифікатори, які підлягають надсиланню на вказані позичальником засоби комунікації, і повинні бути введенні позичальником для підтвердження укладення договору. 

Дослідивши надані позивачем докази, судом встановлено, що кредитний договір підписаний сторонами в електронному вигляді, ОСОБА_1 - електронним підписом з одноразовим ідентифікатором DYMV, кредитний договір містить її персональні дані, що беззаперечно дає можливість її ідентифікувати, зокрема, номер паспорта, коли і ким виданий, місце проживання, яке співпадає з офіційно зареєстрованим, РНОКППО, номер особистого електронного платіжного засобу НОМЕР_8, електронна адреса, номер мобільного телефона НОМЕР_6 , який відповідає фінансовому номеру ОСОБА_1 , якій міститься в анкетних даних АТ КБ "ПриватБанк" (на звороті а. с. 52). 
Суд зазначає, що при оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб сайту) вказується особа, яка створила замовлення, без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Зі змісту довідки про ідентифікацію клієнта вбачається, що ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з якою укладений договір №488350321, одноразовий ідентифікатор DYMV був надісланий 26.09.2023 о 15:26:04 год на номер телефону НОМЕР_6 , введений 26.09.2023 о 15:26:22 год. , кошти перераховані 26.09.2023 о 15:26:38 (а. с. 24), тобто в довідці про ідентифікацію вказані усі персональні дані ОСОБА_1 , які цілком відповідають її персональним даним, які наявні в матеріалах справи.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять, а відповідачкою не надані докази, які б спростували презумпцію правомірності договору кредитної лінії №488350321 від 26.09.2023, вказаний договір не укладеним або недійсним не визнався.

На підставі встановлених судом обставин, суд робить висновок, що ТОВ "Ейс" доведений факт укладення та підписання відповідачкою в електронному вигляді кредитного договору, який є підставою для заявлених вимог, який скріплений електронним підписом з одноразовим ідентифікатором в порядку, який є достатнім для її ідентифікації, тобто підписаний його стороною.
Суд відхиляє доводи представника відповідача, на які він покликався у відзиві на позовну заяву, що договір не містить належного електронного підпису відповідача, оскільки відсутня змога його перевірити через державні серевіси, серед яких, Центральний засвідчувальний орган, Дія тощо,з огляду на те, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором не підлягає такій перевірці через його правову природу. Перевірка підписів через державні сервіси можлива лише для кваліфікованих електронних підписів (КЕП), яким підпис одноразовим ідентифікатором не являється.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статей 12,81 ЦПК України).
Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Суд вважає за необхідне зазначити, що заперечуючи проти задоволення позовних вимог сторона відповідача не надала жодного доказу на підтвердження власних доводів, покликаючись лише на те, що позивач не довів заявлених вимог, що суперечить принципу змагальності сторін.

У відзиві на позовну заяву сторона відповідач не спростувала, що мобільний номер телефону, який зазначений в кредитному договорі і на який був надісланий одноразовий ідентифікатор для введення для підтвердження укладення кредитного договору і його підписання, їй не належить. Суд звертає увагу, що цей же номер телефону є її фінансовим в АТ КБ "ПриватБанк".
Серед іншого відповідач не спростувала, що грошові кошти, які були зараховані на її картковий рахунок, надійшли не від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", а у разі помилковості таких банківських операцій - що кошти були повернуті за заявою власника банківського рахунку.
Представником відповідача не спростований факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів.
Відтак, суд відхиляє доводи представника відповідача, що позивачем не доведений факт укладення договору, оскільки вони спростовуються дослідженими судом доказами, які наведені вище по тексту рішення, і в своїй сукупності підтверджують як факт укладення кредитного договору, так і отримання кредитних коштів відповідачкою від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та користування ними.
28.11.2018 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ «Таліон Плюс» укладений договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого та додаткових угод № 19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 та Витягу з Реєстру боржників №267 від 16.01.2024 ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" передало (відступило) ТОВ «Таліон Плюс» за плату належне йому право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №488350321, укладеним 26.09.2023 (а. с. 93-107).
31.07.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладений договір факторингу №31/0724-01, відповідно до умов якого та Витягу з Реєстру боржників №1 від 31.07.2024 ТОВ «Таліон Плюс» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Онлан Фінанс» за плату належне йому право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №488350321, укладеним 26.09.2023, на суму заборгованості за кредитом 97666,12 грн (а. с. 85-92).
15.07.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладений договір факторингу №15/07/25-/Е, відповідно до умов якого та Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №15/07/25-/Е від 15.07.2025 до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №488350321 від 26.09.2023 ( а.с. 76-84).

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, на підставі ст.ст. 512, 514 ЦК України до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №488350321 від 26.09.2023.

Таким чином, з матеріалів справи, досліджених судом, встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці ОСОБА_4 кредитні кошти в розмірі, який визначений договором. 
У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного зконодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).\
Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 становить 97666,12 грн, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту в розмірі 19999,45 грн, за відсотками - 77666,67 грн, які нараховані за період з 26.09.2023 по 07.04.2024 (а. с. 67-70).
Проаналізувавши умови укладеного між сторонами кредитного договору, судом встановлено, що в них передбачений відмінний порядок і строк повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування ним. 

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту
У пунктах 7.1 - 7. 3 кредитного договору визначено, що рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими Траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування - 11.10.2023, а саме протягом 15 (п`ятнадцять) днів від дати отримання першого Траншу Позичальником. В обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: - закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору; - дострокового припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. договору. Кінцева дата повернення(виплати) кредиту - 26.10.2028 (а. с. 47 на звороті).
Тобто, на час звернення до суду з позовом строк дії договору не закінчився, строк повернення тіла кредиту не настав, а позивач просить стягнути повністю кошти за тілом кредиту за кредитним договором.
У пункті п.9.1.1.7. кредитного договору визначено, що у разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення договору. При цьому договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, в тому числі на електронну пошту позичальника.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що, визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.
Відповідно до п. 2. 6 кредитного договору кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб позичальника (не цільовий кредит).
Таким чином, наданий кредит є споживчим і на нього розповсюджуються норми Закону України "Про споживче кредитування"
Праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог ст. 16 Закону України "Про споживче кредитування".
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 16 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зроблений правовий висновок, якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги абз. 3 ч. 4 ст. 16 цього Закону, не дотримавши передбачений кредитним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
Подібний за змістом правовий висновок щодо необхідності застосування ст. 16 Закону України "Про споживче кредитування" викладений і в постанові Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду від 22.10.2025 у справі № 539/402/24.
При цьому суд зауважує, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Закону України "Про споживче кредитування" порядок.
В матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачу та одержання ним вимоги ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" чи ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" про дострокове повернення коштів за тілом кредиту. 
Таким чином, з огляду на те, що умовами договору кредитної лінії, укладеного між сторонами, передбачено, що кінцевою датою виплати кредиту є 26.10.2028, в матеріалах справи відсутні докази дострокового припинення договору, відсутні докази виконання кредитором обов`язку направити позичальнику вимогу про дострокове повернення суми кредиту, строк сплати якого не настав, а відтак суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідачки боргу за тілом кредиту, а тому відмовляє в її задоволенні, оскільки така вимога заявлена передчасно. 

Що стосується вимоги про стягнення заборгованості за відсотками
Згідно з пунктами 3.1-3.4 договору кредитна лінія надається строком на 15 днів від дати отримання кредиту позичальником; сторони погодили, що для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 15 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 654,00 грн. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через Особистий кабінет. Продовження строку дисконтного періоду не призводить до зміни істотних умов договору в бік погіршення для позичальника. Оскільки пролонгація не є зміною істотних умов Договору, зокрема строку дії Договору, то вона не потребує укладення додаткових угод до договору, в тому числі пролонгація не потребує застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Ініціювання позичальником пролонгації є конклюдентною дією спрямованою на застосування тих чи інших передбачених цим договором умов користування кредитом без зміни строку дії договору. 

Відповідно до п. 7.4 кредитного договору передбачений порядок сплати процентів за договором. Так, протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування, у разі продовження позичальником дисконтного періоду, позичальник кожен раз сплачує нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування; після закінчення дисконтного періоду, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти щоденно.
Отже, за умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати відсотки по закінченню кожного дисконтного періоду, а по його закінченню - щоденно.
Зі змісту довідки щодо дій позичальників в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" в розділі "Вчинення дій з метою продовження дисконтного періоду" вбачається, що 11.10.2023 строк кредитування був продовжений на 30 днів до 10.11.2023 відсоткова ставка - 1,59% в день; 10.11.2023 були сплачені відсотки в розмірі 8519,00 грн, строк кредитування продовжено на 30 днів по 10.12.2023, відсоткова ставка - 1,27% в день (а. с. 24 на звороті).
Таким чином, виходячи з умов кредитного договору, строк сплати відсотків є таким, що настав.

Зі змісту п. 8.3 договору вбачається, що протягом дисконтного періоду кредитування зобов`язання позичальника по сплаті процентів за фактичні дні користування кредитом визначають за період від дати видачі кредиту до 11.10.2023 за процентною ставкою 292,000 % річних, що на день укладення договору становить 0,800 % від суми кредиту за кожний день користування ним; у разі якщо позичальник вчинить описані в п. 3.2. договору дії щодо продовження дисконтного періоду один або декілька разів, за період з наступного дня після 11.10.2023 проценти нараховуються за ставкою 580,810 % річних, що на день укладення договору становить 1,590 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним.
У пункті 8.4 договору передбачено, що після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,700 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,980 відсотків в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним.
Після 10.12.2023 дисконтний період продовжений не був, починаючи з 11.12.2023 відповідно до п. 8. 4 кредитного договору відсотки нараховані за відсотковою ставкою 2,98 % в день по 595,98 грн. 
Фактично позивачем заявлена вимога про стягнення відсотків, які нараховані за період з 11.11.2023 по 07.04.2024, в розмірі 77666,67 грн, оскільки 10.11.2023 ОСОБА_1 в повному обсязі сплатила нараховані за попередні періоди відсотки в розмірі 8519,00 грн, що підтверджується змістом долученого розрахунку.

Суд не в повній мірі погоджується з заявленим до стягнення розміром відсотків з огляду на таке.
22 листопада 2023 року був прийнятий Закон України № 3498-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон № 3498-ІХ), який набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Вказаним Законом були внесені зміни до Закону України "Про споживче кредитування".
Зокрема, статтю 8 Закону України "Про споживче кредитування" доповнено частиною п`ятою, в якій визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Водночас, в п. 17 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №3498-ІХ, передачено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким внесені зміни до Закону України "Про споживче кредитування", поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
З огляду на те, що Закон України №3498-ІХ набув чинності 24.12.2023, то відповідно підлягає застосованню визначений законодавством перехідний період до запровадження максимального розміру денної процентної ставки, до договорів, строк дії яких продовжений, а відтак у період з 25.12.2023 до 22.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки за споживчими кредитами не може перевищувати 2,5%.
Наведене свідчить про те, що у випадку продовження строку дії кредитних договорів після набрання чинності Законом України №3498-ІХ, умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту.

Відтак, відповідно до положень в п. 17 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про споживче кредитування" максимальний розмір денної процентної ставки із 25.12.2023 по 22.04.2024 не міг перевищувати - 2,5%.
Зі змісту наданого позивачем розрахунку вбачається, що у період з 11.12.2023 по 07.04.2024 відсотки нараховані за відсотковою ставкою 2,98% в день, що не відповідає імперативним обмеженням щодо максимального розміру процентної ставки, які передбачені в п. 17 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про споживче кредитування".
За таких обставин, за період з 25.12.2023 по 07.04.2024 відсотки підлягають перерахунку за процентною ставкою 2,5 % в день і становлять 52497,90 грн (19999,45 грн (тіло кредиту) х 2,5 % х 105 днів).
Нарахування відсотків за період з 12.11.2023 по 10.12.2023 в розмірі 15817,77 грн відповідає умовам укладеного договору і є правомірним, що підтверджується розрахунком заборгованості.
А відтак, загальна заборгованість за відсотками, яка нарахована за період з 11.11.2023 по 07.04.2024 (в межах заявлених вимог), з урахуванням здійснених проплат в сумі 229,00 грн та 500,00 грн, становить 67586,67 грн (15817,77 грн + 52497,90 грн - 229,00 грн - 500,00 грн).
Беручи до уваги те, що умовами кредитного договору порядок сплати відсотків передбачений по завершенню дисконтного періоду, а після його завершення - щоденно, то строк сплати відсотків за договором є таким, що настав, а відтак вимоги про їх стягнення підлягають задоволенню частково з урахуванням здійсненого судом перерахунку.
Суд вважає, що до вимоги позивача про стягнення відсотків не підлягають застосуванню положення ст. 16 Закону України "Про споживче кредитування" в частині дотримання процедури направлення досудової вимоги, оскільки строк сплати відсотків є таким, що настав, відповідачка в цій частині допустила прострочення виконання зобов`язання. 
Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, надавши оцінку нормам матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідачка допустила неналежне виконання грошового зобов`язання, що призвело до порушення майнових прав позивача, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню частково з підстав, наведених вище по тексту рішення, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за простроченими відсотками, яка утворилась станом на 07.04.2024, в розмірі 67586,67 грн. В задоволенні решти вимог суд відмовляє за безпідставністю.

V. Розподіл судових витрат 
 
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За правилами ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
 
Отже, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1837,06 грн (2662,40 грн х 69% від задоволених вимог).

 
Відповідно до ч. 3-5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 7000,00 грн підтверджено змістом договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, укладеного між ТОВ «ФК «Ейс» та адвокатським бюро «Соломко та партнери», додатковою угодою №25771047141 до договору про надання правничої допомоги від 01.09.2025; протоколом погодження вартості послуг, актом прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025 (а. с. 61-65).
Обсяг виконаних адвокатом робіт підтверджується матеріалами справи.
З огляду на те, що позовні вимоги задоволені частково, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати з надання професійної правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 4830,00 грн (7000,00 грн х 69% від задоволених вимог).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов задоволити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за відсотками за договором кредитної лінії №488350321 від 26.09.2023, яка утворилась станом на 07.04.2024, в розмірі 67586,67 грн,а також стягнути судовий збір в розмірі 1837,06 грн та витрати за надання правничої допомоги в сумі 4830,00 грн.
В задоволенні решти вимог - відмовити. 

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», місцезнаходження: м. Київ, вул. Ю. Поправки, 6, каб. 13; код ЄДРПОУ: 42986956.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Представник відповідача: адвокат Могильницький Віктор Юрійович, робоча адреса: м. Житомир, вул. Перемоги, 11.

Суддя О.В. Стрілецька