Справа № 128/1462/21

РІШЕННЯ
Іменем України

04.06.2026 м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області у складі: 
головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі - Поліщук В.О., 
без участі сторін та їх представників, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Вінниці Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вінницької районної державної адміністрації «про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні», - 

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з вищевказаним позовом до Вінницької районної державної адміністрації «про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні» , який обґрунтувала тим, що у період з 01.12.2019 по 30.11.2020 вона працювала керівником колективів вокального жанру Бохоницього сільського будинку культури за сумісництвом та знаходилася у трудових відносинах з Вінницькою районною державною адміністрацією.
Зазначає, що під час її знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього не було нараховано та не була виплачена заробітна плата у розмірі 4817 грн. за січень та лютий місяць 2021 року, а також компенсація за невикористану відпустку у розмірі 3586,36 грн.
Вказує, що 11.01.2021 її наказом №1-к було попереджено про звільнення, у зв`язку з чим 26.02.2021 вона була звільнена в зв`язку з реорганізацією установи, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, проте після звільнення відповідачем не була виплачена вихідна допомога, та не виплачена компенсація за невикористану щорічну відпустку тривалістю 46 календарних днів.
З посиланням на ч.1 ст.117 КЗпП України вказує, що в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Вказує, що враховуючи, що середньомісячна заробітна плата за два календарні місяці роботи склала 4817 грн. то, середньоденна заробітна плата позивача складає 185,26 грн., у зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 60 робочих днів, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 11116,15 грн.
Тому вона була вимушена звернутися до суду із даним позовом та просить суд стягнути з Вінницької районної державної адміністрації на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 4817 грн., середній заробіток затримки розрахунку за 60 робочих днів у розмірі 11116,15 грн. та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 3589,36 грн.
16.06.2021 на адресу Вінницького районного суду Вінницької області, від представника відповідача Собчук Т.П. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважає вимоги позовної заяви необґрунтованими та такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому не може бути задоволена.
Щодо трудових відносин між ОСОБА_1 та Вінницькою районною державною адміністрацією, вказує, що ОСОБА_1 працювала на посаді керівника колективів вокального жанру Бохоницького сільського будинку культури.
Зазначає, що 11.01.2021 наказом завідуючої сектора культури Вінницької районної державної адміністрації Романенко А.В., керівника колективів вокального жанру Бохоницького сільського будинку культури ОСОБА_1 попереджено про зміни в реорганізації виробництва та праці з 11.03.2021 згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.
Вказує, що ОСОБА_1 звільнено з посади керівника колективів вокального жанру Бохоницького сільського будинку культури з 01.03.2021 у зв`язку з реорганізацією установи.
Щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку затримки розрахунку за робочі дні та компенсації за невикористану відпустку, з посиланням на п.39 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України» №1081-ІХ від 15.12.2020, зазначає, що районні ради здійснюють передачу зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст у власність сільських, селищних, міських територіальних громад установ та закладів, розташованих на їхній території, відповідно до розмежування видатків між бюджетами, визначеного цим Кодексом, вказує, що з 01.01.2021 року видатки на функціонування зазначених установ і закладів плануються та здійснюються з бюджетів таких територіальних громад.
Зазначає, що враховуючи вищевикладене, оскільки Бохоницький сільський будинок культури розташований на території Агрономічної територіальної громади, тому вважає, що розрахунок з ОСОБА_1 з 01.01.2021 мав здійснюватися з бюджету Агрономічної територіальної громади, а даний позов пред`явлений до неналежного відповідача.
Тому просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
28.05.2026 у судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася; попередньо через канцелярію суду подала заяву, в якій вона просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Представник відповідача Вінницької районної державної адміністрації також у судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам; про час, дату та місце проведення якого судом повідомлялася завчасно та належним чином; заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду від представника відповідача до суду не надходило.
Виходячи з вищевикладеного та наявності заяви позивача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез`явившихся осіб.
Вивчивши позов, відзив на позов, дослідивши та оцінивши надані письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов частково обґрунтований та такий, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що наказом начальника відділу культури і туризму Вінницької районної державної адміністрації №34-к від 17.07.2018, ОСОБА_1 призначено на посаду художнього керівника Бохоницького сільського будинку культури з 18.07.2018 на 0,5 ставки (а.с.36).
Відповідно до копії наказу №1-к від 11.01.2021 на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій» від 17.11.2020 №1009-ІХ та у зв`язку зі зміною в організації виробництва та праці, попереджено працівників Бохоницького сільського будинку культури, зокрема керівника колективів вокального жанру Бохоницького сільського будинку культури ОСОБА_1 про зміну в організації виробництва та праці з 11.03.2021, згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.6).
З копії наказу №20-к від 26.02.2021, убачається, що ОСОБА_1 звільнено з посади керівника колективів вокального жанру Бохоницького сільського будинку культури з 01.03.2021 за угодою сторін, із здійсненням розрахунку та виплати компенсації за невикористані відпустки за пророблені періоди з 01.12.2019 по 30.11.2020, терміном 24 календарних дні та за 01.12.2020 по 01.03.2021, терміном 6 календарних днів (а.с.7).
Згідно копії тарифікації працівників сільських закладів культури клубного типу станом на 01.01.2021, заробітна плата позивача ОСОБА_1 на 0,5 ставки становила 2189,50 грн.
Окрім цього, згідно листа голови реорганізаційної комісії Агрономічної сільської ради №12 від 28.09.2021, адресованого ОСОБА_1 , відомості про доходи за січень-лютий 2021 року відсутні, так як Бохоницький сільський будинок культури знаходився у трудових відносинах з Вінницькою районною державною адміністрацією, а Бохоницька сільська рада отримувала субвенцію із районного бюджету для утримання Сільського клубу; відпустка надавалась у 2020 році за пророблений період з 02.12.2018 по 30.11.2019, при цьому за 2019-2020 пророблений період відпустка не надавалась (а.с.43).
Застосовуючи норми матеріального та процесуального права, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Частиною 1 ст. 47 КЗпП України (в редакції, що діяла на момент звільнення) визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України (в редакції, що діяла на момент звільнення), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною 1 ст.83 КЗпП України (в редакції, що діяла на момент звільнення) передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в (редакції, що діяла на момент звільнення), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки подень фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Конституційний Суд України в своєму рішенні від 22.02.2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117,237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).
Так, постановою Верховного Суду України у справі№6-2807цс16 від 01.03.2017 роз`яснено, що при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством.
Пунктами 20, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зокрема, передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП.
Відповідно до положень ст.ст.115, 116 КЗпП України (в редакції, що діяла на момент звільнення), відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.
Відповідачем не надано до суду доказів на спростування відсутність заборгованості перед позивачем. Станом на час розгляду справи судом заборгованість позивачу відповідачем не виплачена.
Наказом №34-к начальника відділу культури і туризму Вінницької районної державної адміністрації від 17.07.2018 про призначення ОСОБА_1 та наказом №20-к Сектору культури Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області від 26.02.2021 про звільнення ОСОБА_1 , підтверджується той факт, що позивач перебував у трудових відносинах саме із відповідачем - Вінницькою районною державною адміністрації. 
Тому твердження представника відповідача про те, що Вінницька районна державна адміністрація є неналежним відповідачем суд вважає хибним. 
З приводу заборгованості, яка виникла за період з січня по лютий місяць 2021 року перед позивачем, відповідач у своєму відзиві на позов зазначає, що з 01.01.2021 розрахунок з керівником колективів вокального жанру Бохоницького сільського будинку культури – Каваль Г.К. мав здійснюватися з бюджету Агрономічної територіальної громади, отже, відповідачем фактично підтверджена наявність заборгованості перед позивачем за період з січня по лютий місяць 2021 року.
Таким чином, відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 4379 грн. за січень-лютий 2021 року, оскільки як зазначалося судом вище, розмір посадового окладу на 0,5 ставки становив 2189,50 грн., а не 2408,45 як це зазначено позивачем у позові.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку затримки розрахунку за 60 робочих днів у розмірі 11116,15 грн. та компенсації за невикористаної 30 днів відпустки у розмірі 3589,36 грн., суд зазначає наступне.
Як зазналося судом вище, позивача було звільнено з роботи з 01.03.2021, при цьому за січень-лютий місяць 2021 року не виплачено заробітну плату у загальному розмірі 4379,00 грн.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021рік» у січні 2021 року - 19 робочих днів, у лютому 2021 року - 20 робочих дні.
Отже, оскільки загальна сума середньомісячної заробітної плати за два календарні місяці, згідно нарахувань, становить – 2189,50 грн. (4379,00 грн./2 місяці), а загальна кількість робочих днів 39 (19 днів за січень 2021 року + 20 днів за лютий 2021 року), тому середньоденна заробітна плата позивача становила 56,15 грн. (із розрахунку: 2189,50 грн./39 днів), ані як зазначено позивачем при розрахунку середньоденної заробітної плати в сумі 185,26 грн.
У зв`язку із вищевикладеним, суд вважає за необхідне навести правильний розрахунок сум які підлягають до стягнення з відповідача : середнього заробітку затримки розрахунку за 60 робочих днів у розмірі 3369,00 грн. (із розрахунку: 56,15 грн. х 60 днів) та компенсації за невикористаної 30 днів відпустки у розмірі 1684,50 грн. (із розрахунку: 56,15 грн. х 30 днів).
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1  підлягають до часткового задоволення в межах заявлених нею позовних вимог, а тому з відповідача Вінницької районної державної адміністрації необхідно стягнути на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 4379 грн.; середній заробіток за затримку розрахунку за 60 робочих днів у розмірі 3369,00 грн. та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1684,50 грн., що в загальному розмірі становить 9432,50 грн. 
В решті позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю .
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути у рахунок повернення сплаченого судового збору в розмірі 908,00 гривень.
Також, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст.141, 263- 265 ЦПК України, Суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Вінницької районної державної адміністрації «про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні»,- задовільнити частково.
Стягнути з Вінницької районної державної адміністрації (вул. Хмельницьке шосе, 17, м. Вінниця, код ЄДРПОУ: 04050975) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 , заборгованість по заробітній платі 4379 грн.; середній заробіток затримки за 60 робочих дні у розмірі 3369,00 грн. та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1684,50 грн., що в загальному розмірі становить 9432,50 грн. (дев`ять тисяч чотириста тридцять дві гривні 50 копійок).
В решті позовних вимог позивача - відмовити за необґрунтованістю .
Стягнути з Вінницької районної державної адміністрації (вул. Хмельницьке шосе, 17, м. Вінниця, код ЄДРПОУ: 04050975) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 , у рахунок повернення сплаченого судового збору в розмірі 908,00 гривень (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Олена САЄНКО