Ухвала
Іменем України

08 червня 2026 року
м. Київ

справа № 753/1481/24
провадження № 61-6811ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Коротенка Є. В., 

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію речового права,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 43982899 від 12 листопада 2018 року щодо реєстрації за АТ «Укрсоцбанк» права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 63,50 кв. м, житловою площею 29,70 кв. м. 

Дарницький районний суд м. Києва рішенням від 24 жовтня 2025 року позов задовольнив частково. Скасував рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43982899 від 12 листопада 2018 року, щодо реєстрації за АТ «Укрсоцбанк» права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 63,50 кв. м, житловою площею 29,70 кв. м. У решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат. 

Дарницький районний суд м. Києва додатковим рішенням від 17 листопада 2025 року стягнув з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Київський апеляційний суд постановою від 18 березня 2026 року апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» залишив без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 жовтня 2025 року - без змін.

У березні 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Лисенко А. О., через підсистему «Електронний суд» подала до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500,00 доларів США, що еквівалентно національній валюті України гривні на дату оплати.

Київський апеляційний суд додатковою постановою від 14 квітня 2026 року заяву ОСОБА_1 , подану представником Лисенком А. О., задовольнив частково. Стягнув із АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 65 155,80 грн. В іншій частині заяву залишив без задоволення.

20 травня 2026 року АТ «Сенс Банк» через підсистему «Електронний суд» надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить змінити оскаржуване судові рішення, зменшивши розмір витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з АТ «Сенс Банк» на користь    ОСОБА_2 , з 65 155,80 грн до 2 000,000 грн.

У касаційній скарзі представник заявника зокрема посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року № 826/1216/16 та постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Матеріали касаційної скарги, зміст оскаржуваних судових рішень свідчать про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень чи їх невідповідності висновку, викладеного у постанові Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.

Апеляційним судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Лисенком А. О. як представником ОСОБА_1 надано копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 17 грудня 2025 року № 1, укладеного ОСОБА_1 з адвокатом Лисенком А. О., за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу та послуги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а саме представництво інтересів позивача у справі № 753/1481/24 в суді апеляційної інстанції.

Згідно з п. 4.1 договору сторони погодили, що розмір гонорару за послуги/роботи адвоката за даним договором складає 1 500,00 доларів США, що еквівалентно національній валюті України гривні на дату оплати.

Згідно із актом виконаних робіт (наданих послуг) до договору № 1 про надання правничої (правової) допомоги від 17 грудня 2025 року, підписаного ОСОБА_1 та адвокатом Лисенком А. О. 23 березня 2026 року, на виконання вищевказаного договору адвокатом виконані наступні роботи/надані послуги: 17 грудня 2025 року консультація клієнта, узгодження стратегії у справі та підписання договору; 13 лютого 2026 року підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу у справі № 753/1481/24 до Київського апеляційного суду; 18 березня 2026 року участь у судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у справі № 753/1481/24; 23 березня 2026 року підготовка та подання учасникам справи та до суду заяви про долучення доказів понесення витрат на правничу допомогу. У відповідності до п. 4.1 договору про надання правничої допомоги розмір гонорару визначено у фіксованому розмірі та складає 1 500,00 доларів США, що еквівалентно національній валюті України на дату оплати. Підписанням цього акта сторони підтверджують повне та належне виконання робіт згідно із договором про надання правничої допомоги та належну оплату за надання таких послуг.

Також до заяви про ухвалення додаткового рішення надано копію квитанції від 23 березня 2026 року, згідно з якої адвокатом Лисенком А. О. прийнято від ОСОБА_1 1 500,00 доларів США, що еквівалентно національній валюті України гривні на дату оплати.

АТ «Сенс Банк» не було подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання, на її думку, вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу були предметом правової оцінки у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21, від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22.

Апеляційний суд, встановивши, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами розмір витрат, понесених на правову допомогу під час апеляційного перегляду, а відповідач правом доводити неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу не скористався, дійшов правильного висновку про стягнення з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 65 155,80 грн.

Доводи касаційної скарги про те, що заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення не надходила до електронного кабінету АТ «Сенс Банк» спростовуються документами, які наявні в системі «Електронний суд» у справі № 753/1481/24, а саме: листом Київського апеляційного суду від 24 березня 2026 року № 753/1481/24/60940/2026 та карткою руху документу, з яких видно, що копія заяви про ухвалення додаткового рішення та додані до неї документи АТ «Сенс Банк» отримало в електронному кабінеті 24 березня 2026 року о 09:29.

Інші аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду апеляційної інстанцій ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. 

Враховуючи, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, тоді як Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, тому колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті касаційного провадження у цій справі.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення. 

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію речового права.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:	А. Ю. Зайцев	
 	 І. А. Воробйова  Є. В. Коротенко