справа №176/214/26
провадження №2/176/914/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі головуючої - судді Волчек Н.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - 

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. Аргументуючи заявлені вимоги, зазначає, що з 11 серпня 2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. На даний час з відповідачем проживають окремо, шлюбні стосунки припинені. Сімейне життя не склалося через різні погляди на життя, ведення спільного господарства, різні характери. Від шлюбу мають малолітню дитину, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З відповідачкою досягнуто згоди щодо місця проживання сина ОСОБА_4 . За взаємною згодою сторін дитина після розірвання шлюбу проживатиме разом із ним за адресою АДРЕСА_1 , що відповідає інтересам дитини. Майновий спір відсутній.
Ухвалою судді від 24 лютого 2026 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.
Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив.
Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву.
Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного.
Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 11 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 143, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /зворот. а.с.8/.
Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження. /а.с.9/
На час розгляду справи шлюбні стосунки між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, позивач не бажає зберегти шлюб.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.
Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.
Таким чином, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.
Щодо визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного.
У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (стаття 7 Сімейного кодексу України (далі- СК України)).
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.
Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Малолітня дитина проживає разом із батьком, який його утримує та займається вихованням, мати дитини не заперечує проти цього. Як зазначає позивач та не спростовує відповідач, сторони дійшли домовленості щодо проживання сина саме з позивачем.
Таким чином, судом встановлено відсутність спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини у розумінні статті 161 СК України. 
При цьому суд враховує, що право на звернення до суду підлягає реалізації лише у разі наявності порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу. У даному випадку таких обставин судом не встановлено, оскільки сторони дійшли згоди щодо місця проживання дитини, а відповідачка не заперечує проти проживання дитини разом із позивачем.
З урахуванням наведеного, беручи до уваги, що мати та батько (сторони у справі), які проживають окремо, дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, суд вважає, що задоволення матеріально-правової вимоги позивача за такої ситуації є недоцільним і таким, що не призведе до виникнення бажаних позивачем наслідків, оскільки такі вже досягнуті сторонами з урахуванням їх домовленості між собою.
Суд також враховує, що визначення місця проживання дитини у судовому порядку за відсутності спору між батьками не є необхідним для забезпечення прав та інтересів дитини, оскільки такі права фактично реалізовані, а стабільне середовище проживання дитини вже забезпечене. Аналогічних висновків у схожих правовідносинах дійшов ВС у складі КЦС у постанові від 15 січня 2025 року у справі № 755/15383/23 (провадження № 61-14116св24).
За встановлених обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини слід відмовити, оскільки батьком не доведено, що між сторонами у справі існує спір щодо визначення місця проживання дитини, відтак позов є передчасним.
Відповідно до ст. 141 СК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору, сплаченого останньою за подачу позову до суду в сумі 1331,20 грн.
Керуючись ст.ст.78,81,89,141, 263-265 ЦПК України, ст.ст.110,112 СК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задовольнити частково.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 11 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 143.
Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_2 залишити без змін – « ОСОБА_6 ». 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 1331,20 грн.
Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Жовтоводського міського суду 
Дніпропетровської області         Н.Ю. ВОЛЧЕК