Справа №443/393/26
Провадження №2/443/500/26

РІШЕННЯ
іменем України

29 травня 2026 року         місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Сливки С.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в особі представника звернулося до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №9503717 від 13.07.2023, в сумі 20947,90 грн., судовий збір у розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн..
В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що 13.07.2023 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» був укладений Договір про споживчий кредит № 9503717, згідно з умовами якого відповідач отримав 5000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісії і проценти за користування кредитом у строк встановлений Кредитним договором. Кредитодавець умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит в сумі визначеній кредитним договором, що підтверджується платіжним дорученням.
26.04.2024 між первісним кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений договір відступлення прав вимоги №105-МЛ від 26.04.2024. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги, та у відповідності до статті 512 Цивільного кодексу України позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників включно з правом вимоги і за кредитним договором № 9503717 від 13.07.2023 року, що укладений між кредитодавцем та відповідачем.
Сума заборгованості відповідача становить 20947,9 грн., відповідно до виписки з особового рахунка, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить – 3955 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить – 16327,9 грн.; прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить – 665 грн.. Позивачем проведено роботу щодо ситуації з погашення наявної заборгованості відповідача та виконання кредитних зобов`язань, а саме відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 27.02.2026 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано сторонам строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Крім того зобов`язано АТ КБ «Приват Банк» в особі керівника надати до належним чином завірені копії наступних документів та інформацію про надходження на рахунок банківської картки НОМЕР_1 коштів в розмірі 5000,00 грн. в період з 13.07.2023 по 20.07.2023.

09.03.2026 відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому останній зазначає, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, визнається ним частково, а саме те, що у 2023 році ним було отримано кредит у розмірі 5000 грн. 
Разом з тим він не погоджується з розміром заборгованості, зазначеним у позовній заяві, а саме 20947,90 грн, оскільки вважає її значно завищеними. Позивачем не надано належного та детального розрахунку заборгованості, зокрема не зазначено порядок нарахування процентів, штрафів та інших платежів. Також у матеріалах позову відсутні належні докази правомірності нарахування штрафних санкцій у заявленому розмірі. 
Просить суд перевірити обґрунтованість нарахованих процентів та штрафних санкцій та у разі встановлення їх надмірності зменшити їх розмір відповідно до принципів розумності та справедливості.

23.03.2023 від АТ КБ «Приват Банк» надійшла відповідь, згідно якої АТ КБ «Приват Банк» повідомляє, що не може надати запитувану інформацію, оскільки за наданими відомостями не вдалося ідентифікувати вказану у запиті особу. Просять перевірити надані до банку відомості на предмет коректності, а також за можливості надати серію, номер паспорту або ідентифікаційний номер.

24.03.2026 відповідачем подано додаткові письмові пояснення, згідно яких останній просить задовольнити позов лише в межах тіла кредиту та законного ліміту нарахувань, та відмовити у стягненні комісії та завищених витрат на правничу допомогу.

Ухвалою від 24.03.2026 зобов`язано АТ КБ «Приват Банк» в особі керівника надати до суду належним чином завірені копії наступних документів та інформацію про надходження на рахунок банківської картки НОМЕР_2 ( ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) коштів в розмірі 5000,00 грн. в період з 13.07.2023 по 20.07.2023.

02.04.2026 відповідачем подано додаткові письмові пояснення, згідно яких повідомляє, що згідно звіту ТОВ «Українське бюро кредитних історій» від 01.04.2026, його сукупна заборгованість перед фінансовими установами становить 200 457 грн, а кількість відкритих кредитних договорів — 34. Його кредитний рейтинг становить 0 балів, що свідчить про повну неплатоспроможність.
Просить врахувати його скрутний майновий стан та повністю відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн або зменшити їх до символічного розміру, оскільки таке стягнення є надмірним тягарем. Також просить застосувати обмеження ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» щодо загальної суми нарахувань.

20.04.2026 від АТ КБ «Приват Банк» надійшла відповідь, згідно якої АТ КБ «Приват Банк» повідомляє, що на ім`я ОСОБА_1 в банку не емітовано карту НОМЕР_2 .

30.04.2026 представником позивача подано клопотання, згідно якого представник позивача просить витребувати в АТ «ТАСКОМБАНК» інформацію про те чи було емітовано банківську карту № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та інформацію про зарахування кредитних коштів в розмірі 5000,00 грн від ТОВ «Мілоан» на платіжну банківську картку № НОМЕР_2 згідно кредитного договору №9503717.

Ухвалою від 01.05.2026 зобов`язано АТ «ТАСКОМБАНК» в особі керівника надати до суду належним чином завірені копії наступних документів та інформацію: чи було емітовано банківську карту № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ); про зарахування кредитних коштів в розмірі 5000,00 грн від ТОВ «Мілоан» на платіжну банківську картку № НОМЕР_2 згідно кредитного договору №9503717.

04.05.2026, 05.05.2026, 11.05.2026 та 22.05.2026 відповідачем подані письмові пояснення, згідно яких останній зазначає, що знаданих позивачем матеріалів вбачається, що проценти нараховувалися у розмірі близько 70–150 грн на день, що фактично становить понад 1–3% на день. Такий розмір процентів є явно неспівмірним, економічно необґрунтованим та порушує принципи добросовісності, розумності та справедливості, передбачені цивільним законодавством України.
Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», загальний розмір неустойки (штрафів, пені) не може перевищувати 50% від суми отриманого кредиту. Оскільки сума кредиту становить 5000 грн, максимальний розмір штрафних санкцій не може перевищувати 2500 грн. Натомість позивач фактично нарахував значно більшу суму, що є порушенням вимог закону. 
Позивачем не надано повного та зрозумілого розрахунку заборгованості із зазначенням: конкретних періодів нарахування, підстав для застосування різних видів процентів, обґрунтування так званих «нестандартних процентів». Це унеможливлює перевірку правильності заявлених вимог. Заявлена до стягнення сума (20947,90 грн) у понад 4 рази перевищує розмір отриманого кредиту, що свідчить про її неспівмірність та порушення балансу інтересів сторін.
Також зазначає, що додані позивачем матеріали, які мали б підтверджувати перехід права вимоги (зокрема Реєстр боржників до Договору факторингу №105-МЛ), містять порожні бланки-шаблони. У доданому файлі в таблицях відсутні будь-які дані про нього ( ОСОБА_1 ), номер мого договору чи суму заборгованості. Оскільки позивач не надав належного витягу з реєстру з його персональними даними, він не довів право вимоги саме до нього.
Вважає розмір витрат у розмірі 8000,00 грн. необґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи. Просить суд відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу або зменшити їх розмір до розумного та співмірного.

25.05.2026 року на адресу суду від АТ «ТАСКОМБАНК» надійшла витребувана судом інформація.

Представник позивача не подав клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін. 
Відповідач у встановлений судом строк на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін не подав.

У зв`язку з наведеним, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України, справу розглянуто за наявними в матеріалах справи доказами.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі є дата складення повного тексту судового рішення – 29.05.2026.

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 13.07.2023 ОСОБА_1 звернувся в ТзОВ «Мілоан» з метою отримання кредитних коштів, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву на кредит №9503717 (а.с.55-56).
Як вбачається із Анкети-заяви на кредит №9503717 від 13.07.2023, сума кредиту - 5000,00 гривень у валюті: Українська гривня. Строк кредиту 15 днів з 13.07.2023 року. Дата повернення кредиту 28.07.2023 року. Сума до повернення 6715,00 грн. 
Складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту 665,00 грн., нараховується одноразово за ставкою 13.30 відсотків від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом: 1050,00 грн., нараховуються за ставкою 1,40 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Погоджені умови кредитування по заявці 9503717: замовлена сума: 5000,00 грн., замовлений строк 15 днів, погоджена сума 5000,00 грн., погоджений строк 15 днів, комісія за надання 13,30% одноразово, ставка процентів 1,40 % за кожен день користування.

13.07.2023 між ТзОВ «Мілоан» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено в електронній формі договір про споживчий кредит №9503717 (індивідуальна частина) (надалі - договір) (а.с.38-48).
ОСОБА_1 для підписання договору про споживчий кредит №9503717 (індивідуальна частина) від 13.07.2023 було надано одноразовий ідентифікатор W38727, що підтверджується довідкою ТзОВ «Мілоан» про ідентифікацію (а.с.54).
Відповідно до п.1.1 договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі – кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі – плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4. Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. 
Сума (загальний розмір) кредиту становить 5000,00 гривень (п.1.2 договору).
Згідно п.1.3 договору, кредит надається загальним строком на 105 днів з 13.07.2023 р. (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. 
Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 28.07.2023 р. (рекомендована дата платежу) (п.п.1.3.1 договору).
Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 26.10.2023 р. (дата остаточного погашення заборгованості) (п.п.1.3.2 договору). 
Відповідно до п.1.4 договору, позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 28.07.2023 р. (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 26.10.2023 р. (останнього дня строку кредитування). 
Загальні витрати Позичальника за пільговий період складають 1715,00 грн. в грошовому виразі та 130672,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 15215,00 грн. в грошовому виразі та 12753,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 6715,00 гривень. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (за весь строк кредитування) складає 20215,00 грн. (п.1.5 договору).
Згідно п.1.5.1 договору, комісія за надання кредиту: 665,00 грн., яка нараховується за ставкою 13,30 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. 
Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1050,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,40 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п.п.1.5.2 договору).
Відповідно до п.п.1.5.3 договору, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 13500,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. 
Згідно п.1.6 договору, тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору. 
Згідно п.2.1 договору, кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_2 .
Відповідно до п.2.2 договору, плата за кредитом: 
позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.3. Договору, в один з термінів (дат) вказаних в п.1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2., в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору;
нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору;
проценти нараховуються за стандартною ставкою, що визначена п.1.5.3. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, та з інших причин визначена в п.1.5.2 процентна ставка запропонована Позичальнику протягом пільгового періоду зі знижкою і є меншою за стандартну ставку встановлену п.1.5.3 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної ставки, то після завершення пільгового періоду, з урахуванням пролонгацій, проценти протягом поточного періоду продовжують нараховуватись за стандартною ставкою згідно п.1.5.3. Договору. Стандартна процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом пільгового періоду, з урахуванням пролонгацій, є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк поточного періоду, це означає, що протягом пільгового періоду Позичальнику була надана знижка/пільга, що дорівнює різниці між стандартною ставкою встановленою п.1.5.3. та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної ставки не може бути збільшено Кредитодавцем без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника.
Згідно п.2.3.1 договору, позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені цим п.2.3 договору та розділом 6 Правил у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (якщо передбачено).
Якщо Позичальник здійснює продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування (пролонгацію) на умовах визначених цим пунктом, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено/поновлено пільговий період нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору (п.п.2.3.1 договору).
Згідно п.п.2.3.2 договору, після вибору доступних умов пролонгації або поновлення пільгового періоду, Позичальник має направити Кредитодавцю електронне звернення/повідомлення із застосуванням одноразового ідентифікатора, який надсилається Кредитодавцем до особистого кабінету Позичальника або в SMS повідомленні та здійснити платіж передбачений цим п.2.3 Договору. Після здійснення Позичальником зазначеного платежу(ів), умови кредитного договору, що стосуються строку кредитування, зокрема тривалість пільгового періоду, дата завершення пільгового періоду, дата остаточного погашення, строк кредитування змінюються пропорційно строку пролонгації. Нові дати разом з актуальними даними щодо заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку №1, і розміщується Кредитодавцем в особистому кабінеті Позичальника, який уповноважує Кредитодавця на таке оновлення (актуалізацію) та не потребують будь-якого іншого оформлення. У випадку розбіжностей між умовами кредитного договору, включаючи додатки та оновленим графіком платежів, застосовуються умови визначені графіком. 
Виконання Позичальником лише частини дій передбачених попереднім абзацом цього пункту не призводить до пролонгації. 
У випадку, якщо Позичальник протягом поточного періоду вчинить необхідні дії для поновлення пільгового періоду, такі дії зупиняють перебіг поточного періоду до моменту спливу строку пролонгації (поновлення)пільгового періоду, після чого поточний період продовжується на кількість днів, що залишалась до його спливу на момент пролонгації. Якщо Позичальник вчиняє необхідні для пролонгації дії після настання дати остаточного погашення заборгованості, такі дії зупиняють перебіг періоду прострочення до моменту спливу строку пролонгації (поновлення) пільгового періоду. В такому разі, новою датою остаточного погашення є останній день строку на який Позичальником поновлено пільговий період. Ініціювання Позичальником продовження та/або поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування відбувається без змін умов цього договору в бік погіршення для Позичальника.
Відповідно до п.2.4.1 договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення, згідно п.1.4 Договору. Завершення пільгового періоду не призводить до порушення строків (прострочення) виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати інших платежів. Закінчення поточного періоду призводить до порушення та прострочення виконання грошових зобов`язань Позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, п.3.2.5, 3.2.6 Договору;
Згідно п.4.2 договору, у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування (датою остаточного погашення заборгованості), з урахуванням пролонгацій, має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною ставкою передбаченою п.1.5.3. Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова Договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної ставки, передбаченої п.1.5.3. Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця.
Відповідно до п.5.1 договору, позичальник підтверджує, зокрема, що: до укладення цього Договору ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав у письмовій формі (у вигляді електронного документа розміщеного в особистому кабінеті) паспорт споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною цього Договору, з інформацією передбаченою ч.2,3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»; до укладення Договору отримав проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами (у т.ч. викладеними у п.6.3) та Правилами, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору; умови Договору йому зрозумілі та він підтверджує, що договір адаптовано до його потреб та фінансового стану; до укладення цього Договору отримав від Кредитодавця інформацію, зазначену в Законі України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та в Законі України «Про споживче кредитування»; інформація надана йому Кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання; Товариство в електронній формі повідомило його шляхом надання доступу до проекту цього Договору, Правил та іншої інформації розміщеної на сайті Товариства, зокрема в розділах «Документи», «споживачам», «перелік різновидів кредитів» про відомості (інформацію) вказані в Законі України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та інших актах законодавства з метою прийняття Позичальником свідомого рішення щодо доцільності отримання кредиту.
Цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п.6.1 договору).
Відповідно до п.6.3 договору, приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного Договору Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами та Графіком платежів) Договору в цілому та підтверджує зокрема, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил.
Згідно п.6.4 договору, укладення Кредитодавцем Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.

Як видно із додатку №1 до договору про споживчий кредит №9503717 - Графік платежів за договором про споживчий кредит №9503717 від 13.07.2023 року (а.с.49), додатку №2 – Паспорт споживчого кредиту №9503717 (а.с.50-51), додатку №3 - Заявка на отримання кредиту №9503717 (а.с.52) та Додатку №4 - Додаткові контактні дані позичальника для взаємодії за кредитним договором, відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема: строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, тип процентної ставки, загальні витрати за кредитом, реальної процентної ставки, кількість та розмір платежів, періодичність внесення, загальна вартість кредиту, про що свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором W38727 на договорі про споживчий кредит №9503717 (індивідуальна частина) від 13.07.2023.

ТзОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, перерахувавши кредитні кошти в сумі 5000 грн. на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , що підтверджується платіжним дорученням №105145660 від 13.07.2023 (а.с.57).
Згідно з інформацією, наданою АТ «ТАСКОМБАНК» та випискою по рахунку хза період 13.07.2023 по 20.07.2023, то з такої зокрема видно, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) оформлено віртуальну банківську платіжну карту № НОМЕР_2 , яка існує в цифровій формі, без фізичного носія, на яку 13.07.2023 о 7:31:17 здійснено безготівкове зарахування коштів в сумі 5000,00 грн. (а.с.179-180).

Як видно із відомостей про щоденні нарахування і погашення за кредитним договором №9503717 від 13.07.2023, який сформовано ТзОВ «Мілоан» за період з 13.07.2023 по 09.01.2024, та виписки з особового рахунка за кредитним договором №9503717 від 13.07.2023, сформованого ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал», заборгованість ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором, станом на 12.02.2026 становить 20947,90 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту - 3955,00 грн., прострочена заборгованість за відсотками –16327,90 грн., прострочена заборгованість за комісіями - 665,00 грн. (а.с58-60, 61).
При цьому, з даних відомостей видно, що відповідач часткового погашав кредитну заборгованість у розмірі 2145,00 грн., з яких 1045,00 грн. ТзОВ «Мілоан» зарахувало в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та 1100,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за відсотками.
Вказане також свідчить про визнання ОСОБА_1 факту укладення договору кредиту між ним та ТзОВ «Мілоан», а також те, що йому були відомі умови кредитування.

Судом також встановлено, що 26.04.2024 між ТзОВ «Мілоан» (Кредитор) та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» (Новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №105-МЛ та додаткову угоду №1 від 04.02.2025 до договору відступлення права вимоги №105-МЛ від 26.04.2024 (а.с.62-73, 76-82), за умовами якого кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) (п.1.1 договору). 
Згідно п.1.2 договору внаслідок передачі (відступлення) Портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказаних у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. 
Право вимоги – право грошової вимоги кредитора до боржників, строк платежу за якою настав (наявна вимога) та право грошової вимоги , яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) щодо погашення заборгованості, яка виникла та виникне на підставі укладених між кредитором та боржниками кредитних договорів та підтверджується документацією.
26.04.2024 між ТзОВ «Мілоан» (Кредитор) та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» (Новий кредитор) на виконання вимог умов договору відступлення прав вимоги №105-МЛ від 26.04.2024 підписано акт прийому передачі реєстру боржників (а.с.83).
Крім того, як вбачається із платіжної інструкції №1401 від 26.04.2024 на виконання вимог умов договору відступлення прав вимоги №105-МЛ від 26.04.2024, ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» було сплачено ТзОВ «Мілоан» грошові кошти в сумі 2 221 461,83 грн. (а.с.85).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 10.09.2025 до Договору відступлення прав вимоги №105-МЛ від 26.04.2024 (у новій редакції згідно додаткової угоди №1 від 04.02.2025), ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №9503717 від 13.07.2023, сума виданого кредиту – 5000 грн., загальна сума заборгованості 20947,90 грн., залишок по тілу кредиту – 3955,00 грн., залишок по відсотках – 16327,90 грн., залишок по комісії 665,00 грн. (а.с.86).

Враховуючи вищевикладене, із наявних матеріалів справи вбачається, що кредитором по виконанню зобов`язань боржника – ОСОБА_1 за кредитним договором №9503717 від 13.07.2023, відповідно до укладеного договору відступлення права вимоги виступає позивач.

Як вбачається із письмової вимоги від 04.02.2026 про погашення заборгованості за кредитним договором №9503717 від 13.07.2023 (а.с.87), позивач звертався до відповідача з вимогами про повернення кредитних коштів, однак останній належним чином не відреагував.

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.
Порядок укладання договорів в електронній формі передбачений зокрема Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. 
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавцю встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Судом встановлено, що 13.07.2023 між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №9503717, відповідно до умов якого, ТзОВ «Мілоан» надало відповідачу кошти в розмірі 5000,00 грн, шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача. 
При цьому, суд надавши оцінку аргументам сторін зазначає, що стороною відповідача фактично визнається обставина укладення з ТзОВ «Мілоан» кредитного договору, отримання кредитних коштів у сумі 5000,00 грн та неналежного виконання умов згаданого договору, а також фактично визнається заборгованість за тілом кредиту у сумі 3955,00 грн.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази підтверджують укладення між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору в електронній формі, отримання відповідачем грошових коштів та їх неповернення правонаступнику ТзОВ «Мілоан» - ТзОВ «ФК «Кредит-Капітла», тобто невиконання відповідачем умов, укладеного договору, зважаючи на те, що відповідач частково визнав позовні вимоги, а відтак позовні вимоги, в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №9503717 від 13.07.2023 в розмірі 3955,00 грн. підлягають до задоволення.
Суд не бере до уваги доводи відповідача стосовно того, що позивач не надав належного витягу з реєстру з його персональними даними, він не довів право вимоги саме до нього, оскільки наявні у матеріалах справи договір факторингу, акт прийому передачі та витяг з реєстру боржників, із зазначенням персональних даних відповідача підтверджують належний перехід права вимоги (до відповідача як боржника за кредитним договором) від первісного кредитора ТзОВ «Мілоан» до нового кредитора ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал», тобто останній є належним позивачем у цій справі.

Також суд зауважує, що Законом України «Про споживче кредитування», передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відтак, передбачення у договорі кредитодавцем (позивачем) одноразової комісії у розмірі 665,00 грн. за надання кредиту, ґрунтується на вимогах закону та є правомірним.

Одночасно, вирішуючи питання правомірності нарахування заборгованості за відсотками за кредитним договором №9503717 від 13.07.2023, суд зазначає наступне.
Пунктом 6 статті 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частинами 1-3 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Відповідно до приписів частини 4 статті 263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц висловлено висновок про те, що за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду висловила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).
Враховуючи вищевикладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором відсотки припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Як вказувалось вище, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку, а саме за період за період з 13.07.2023 по 09.01.2024 у розмірі 16327,90 грн.
Однак, вищезгаданим кредитним договором №9503717 від 13.07.2023 сторони погодили, що кредит надається загальним строком на 105 днів з 13.07.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів (п.1.3 договору). 
Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 28.07.2023, а поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 26.10.2023 р. (дата остаточного погашення заборгованості. 

Як видно із відомостей про щоденні нарахування і погашення за кредитним договором №9503717 від 13.07.2023, відповідач частково здійснював платежі в рахунок погашення кредитної заборгованості, однак матеріли справи не містять доказів того, що позичальник направляв кредитодавцю електронне звернення/повідомлення із застосуванням одноразового ідентифікатора щодо пролонгації або поновлення пільгового періоду користування кредитними коштами, що передбачено п.п.2.3.2 договору.
Крім того, згідно п.п.2.3.2 договору, виконання позичальником лише частини дій передбачених попереднім абзацом цього пункту не призводить до пролонгації. 

Таким чином, суд вважає, що матеріали справи не містять належних доказів того, що сторони погодили продовження строку кредитування, а відтак нарахування відсотків відповідачу за користування грошима після 26.10.2026 (дата остаточного погашення заборгованості), є безпідставним та необґрунтованим, оскільки у кредитора є право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Також судом встановлено, що позивач не заявляв позовних вимог про стягнення відсотків, нарахованих в порядку ст.625 ЦК України.

Одночасно, суд критично відноситься до твердження представника відповідача про те, що розмір відсотків є явно завищеними, таким, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, оскільки укладаючи договір №№9503717 від 13.07.2023 сторони погодили, як строк кредитування, так і розмір відсоткової ставки.
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.
За змістом частини 1, 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 цього ж закону несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Обставини, які б свідчили, що ТзОВ «Мілоан» надало ОСОБА_1 неправдиву інформацію про розмір процентів та порядок їх сплати, приховав щоденну та реальну річну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту, відсутні.
Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 вказав, що виходячи з оплатного характеру кредитного договору, відсутні підстави вважати, що умови договору про сплату процентів за користування кредитом, є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір процентної ставки погоджено за домовленістю сторін у заяві-анкеті.
Таким чином, суд приходить до переконання, що вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

З огляду на викладене, взявши до уваги умови кредитного договору, суд приходить до переконання, що позовні вимоги, в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за нарахованими процентам за договором №9503717 від 13.07.2023 підлягають частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути заборгованість за процентами за період з 13.07.2023 по 26.10.2026 у розмірі 9393,52 грн.

Також відповідачем було здійснено погашення заборгованості за нарахованими процентами у загальному розмірі 1110,00 грн., які погашались відповідачем як в період строку дії кредитного договору, тобто з 13.07.2023 по 26.10.2026, так і після закінчення строку кредитування, тобто після 26.10.2023.
Однак, надані суду відомості не містять усіх складових заборгованості, зокрема не зазначено залишок заборгованості за процентами після кожного внесеного платежу відповідачем в рахунок погашення заборгованості за процентами, що позбавляє суд можливості перевірити чи була сума 1110,00 грн. врахована первісним кредитором, а відтак суд приходить до висновку, що вказану суму слід зарахувати в рахунок сплати заборгованості за процентами і на цю суму зменшити розмір такої заборгованості.

Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягнення з ОСОБА_1 за кредитним договором №9503717 від 13.07.2023 становитиме 12903,52 грн. (3955,00 грн. (заборгованість за основною сумою боргу) + 9393,52 грн. (заборгованість за нарахованими процентами за період з 13.07.2023 по 26.10.2023) = 13348,52 грн.) – 1110,00 грн. (сплачених відповідачем коштів на погашення заборгованості за процентами) + 665,00 грн. заборгованість за комісією за видачу кредиту.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1639,98 грн., виходячи з розрахунку 12903,52 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 2662,40 грн. (ставка судового збору) : 20947,90 грн. (розмір заявлених позовних вимог), що буде пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.
За змістом ч.ч.1, 4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Розмір витрат має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує , зокрема чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України).
Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 

У справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21). Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства (пункт 40). Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44). Адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту (пункт 64).
Суд, зважаючи на вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, враховує рішення Європейського суду з прав людини, зокрема: у справах «East/WestAllianceLimitedпроти України» (Заява №19336/04), «Баришевський протиУкраїни» (Заява № 71660/11), «Двойних протиУкраїни» (Заява № 72277/01), «Меріт протиУкраїни» (заява № 66561/01) ЄСПЛ зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; у справі «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) ЄСПЛ вказав, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача подано такі документи:
Договір №0107 про надання правової (правничої) допомоги від 01.07.2025 між ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» (як клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Апологет", відповідно до якого адвокатське об`єднання бере на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (а.с.93); 
Акт надання послуг правової (правничої) допомоги №Д/16129 від 12.02.2026, з якої вбачається, що ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» та адвокатське об`єднання погодили надання юридичних послуг по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №9503717 від 13.07.2023 на суму 8000,00 грн. (а.с.95);
Детальний опис наданих послуг до акту №Д/16129 від 12.02.2026 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, згідно якої Адвокатським об`єднання було надано наступні послуги, а саме усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором – 0 го. 30 хв.; ознайомлення з матеріалами кредитної справи – 2 год.00 хв.; погодження правової позиції клієнта – 0 год. 30 хв.; складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта – 3 год. 30 хв.; подання заяви до суду від імені клієнта, усього – 6 год. 30 хв. (а.с.96).

Зазначені вище докази в матеріалах справи свідчать про реальність надання ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» Адвокатським об`єднанням "Апологет" правової допомоги в рамках укладеного між ними договору.
Одночасно суд зауважує, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат, судом враховано те, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову; взято до уваги критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, предмету спору та фінансового стану обох сторін.
Відтак, із урахуванням складності справи, яка віднесена до категорії малозначних справ, обсягу, часу і складності виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що підготовка цієї справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи адвоката, зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу співмірності розподілу судових витрат.
Враховуючи вищевикладене, зокрема подане клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, дотримуючись принципів розумності та співмірності заявлених витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи, а також те, що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу слід зменшити, встановивши такий у сумі 4000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12,81,141, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд 

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (юридична адреса: м.Львів, вул.Смаль-Стоцького, 1 корпус 28, код ЄДРПОУ 35234236, реквізити IBAN № НОМЕР_4 в АТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300614) заборгованість за кредитним договором №9503717 від 13.07.2023 в розмірі 12903 (дванадцять тисяч дев`ятсот три) гривні 52 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (юридична адреса: м.Львів, вул.Смаль-Стоцького, 1 корпус 28, код ЄДРПОУ 35234236, реквізити IBAN № НОМЕР_4 в АТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300614) витрати на сплату судового збору в розмірі 1639 (одна тисяча шістсот тридцять дев`ять) гривень 98 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (юридична адреса: м.Львів, вул.Смаль-Стоцького, 1 корпус 28, код ЄДРПОУ 35234236, реквізити IBAN № НОМЕР_4 в АТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300614) 4000 (чотири тисячі) гривень витрат на правову допомогу.

В решіт позовних вимог – відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І. Сливка