Справа № 439/783/26
пр.№ 2/464/2337/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2026 року м.Львів
Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючої судді – Сабари Л.В.,
секретаря судового засідання –Оліярник Б.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
встановив:

позивач ТзОВ «ФК «Сіті Колект» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 7159925 від 15.07.2025 у розмірі 27 841,74 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.07.2025 між ТзОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено кредитний договір № 7159925. Зазначений кредитний договір разом із правилами надання споживчих кредитів складають, паспортом для споживача та реальної річної процентної ставки за договором, складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Відповідно до умов вказаного кредитного договору, відповідачу надано кредит у розмірі 5 000 грн. зі строком кредитування на 360 днів. Позивач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти, на умовах, визначених договором, а останній, підтвердивши виникнення зобов`язань, такі належним чином не виконав. Вказує, що 25.11.2025 між первісним кредитором та ТзОВ «ФК «Сіті Колект» було укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого позивач набув усі права первісного кредитора за кредитним договором № 7159925 від 15.07.2025. Станом на дату подання позовної заяви загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 27 841,74 грн. та складається з 5 000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 6 460 грн. заборгованості по комісії за надання кредиту, 7000 грн. заборгованості за штрафними санкціями, за неналежне виконання кредитного зобов`язання. З урахуванням вище викладеного, просить позовні вимоги задовольнити та понесені судові витрати, а саме 2 662,40 грн. понесених витрат на сплату судового збору, 9 000 грн понесених витрат на правову допомогу, 381,74 грн. понесених судових витрат пов`язаних з підготовкою та направленням документів боржнику - покласти на відповідача. 
Ухвалою судді Бродівського районного суду м. Львова від 01.04.2026 матеріали позовної заяви передано за підсудністю до Сихівського районного суду м. Львова.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2026 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 29.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача Варшавський К. в судове засідання не з`явився, разом із позовною заявою подав клопотання про розгляд цивільної справи без його участі.
Відповідач ОСОБА_1  в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань до суду не скеровував.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За умовами ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи неявку сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
15.07.2025 відповідач ОСОБА_1 звернувся до ТзОВ «Мілоан» з анкетою-заявою № 7159925 задля отримання кредитних коштів в сумі 5 000 грн., строком на 30 днів, одноразовою комісією за надання кредиту за ставкою 27 % від суми кредиту у зв`язку з чим було укладено кредитний договір № 7159925 від 15.07.2025, підписаний такий та паспорт споживчого кредиту за допомогою одноразових ідентифікаторів 377559, 900239, з наданням позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми кредитних коштів у розмірі 5 000 грн., строком на 360 днів, денна процентна ставка 0,97 %, комісія за видачу у розмірі 27 % від суми кредиту – 1350 грн., комісія за обслуговування кредиту у розмірі 14,6 % від суми кредиту за кожен розрахунковий період (крім останнього). 
Аналізуючи положення кредитного договору слід дійти висновку, що договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Дослідивши зміст кредитного договору № 7159925 від 15.07.2025 та паспорту споживчого кредиту, судом встановлено наступне.
Відповідно до інформації зазначеної в кредитному договорі № 7159925 від 15.07.2025, останній був підписаний одноразовим ідентифікатором 377559 о 10:10 год. 
Згідно інформації паспорта споживчого кредиту № 7159925 від 15.07.2025, відповідний був підписаний одноразовим ідентифікатором 900239 о 10:10 год. 
Як вбачається з відомостей заяви-анкети № 7159925 від 15.07.2025 у розділі «Процес оформлення та розгляду заяви № 7159925» підписання кредитного договору № 7159925 від 15.07.2025 та паспорту до нього відбувалось о 15.07.2025 о 09:09 та 09:10 год.
У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази скерування відповідачу первісним кредитором вказаних одноразових ідентифікаторів. Надані суду докази не дають підстав дійти беззаперечного висновку щодо факту підписання кредитного договору № 7159925 від 15.07.2025 ОСОБА_1 , а відтак, що сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору. 
Суд зазначає, що однієї лише друкованої вказівки у договорі про те, що певна особа нібито підписала його одноразовими ідентифікаторами 377559, 900239, без належного доказу скерування боржнику останніх, недостатньо для доведення факту підписання. Отже, в даній справі неможливо ствердити факт укладення між ОСОБА_1 та ТзОВ «Мілоан» кредитного договору № 7159925 від 15.07.2025, а відтак виникнення заборгованості відповідача перед кредитором.
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Приписами п. 37 «Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг» затвердженої постановою Правління Національного банку України № 163 від 29.07.2022 передбачено, що платіжна інструкція, оформлена платником в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити: 1) дату складання і номер; 2) унікальний ідентифікатор платника або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; 3) найменування надавача платіжних послуг платника; 4) суму цифрами та словами; 5) призначення платежу; 6) підпис(и) платника; 7) унікальний ідентифікатор отримувача або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; 8) найменування надавача платіжних послуг отримувача.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до ЗУ "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".
Згідно з частиною першою статті 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Отже, відповідні первинні документи мають бути оформлені належним чином, містити передбачені чинним законодавством реквізити та бути підписані уповноваженими особами, а також з урахуванням усіх обставин справи беззаперечно стверджувати факт здійснення платіжної операції, оскільки саме з моменту її вчинення у кредитора виникає право вимоги до боржника.
До матеріалів позову долучено платіжне доручення № 157837545 від 15.07.2025 відповідно до якого ТзОВ «Мілоан» здійснило переказ отримувачу ОСОБА_1 на кредит. рахунок НОМЕР_1 у сумі 5 000 грн. Проте вказаний документ не містить ні підпису уповноважених осіб, ні проставленої печатки банку, який здійснював переказ.
У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі № 161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Відтак, будь-яких інших належних та допустимих доказів здійснення перерахунку первинним кредитором ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 5 000 грн. надано не було, відтак суд позбавлений можливості вважати доведеним факт належного виконання ТзОВ «Мілоан» зобов`язань як кредитора перед відповідачем та подальшого виникнення права вимоги до боржника у ТзОВ «ФК «Сіті Колект». 
Відповідно до ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.
З огляду на викладене суд вважає недоцільним у межах даної справи досліджувати обставини щодо заявленого позивачем розміру заборгованості, оскільки за відсутності належних доказів укладення кредитного договору та перерахунку грошових коштів первинним кредитором не вбачається можливим встановити правову підставу виникнення зобов`язань.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.03.2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ТзОВ «ФК «Сіті Колект», що має наслідком відмову у позові в повному обсязі.
За ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачу судовий збір стягненню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 89, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,
ухвалив:

у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 26 червня 2026 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч. 5 ст. 268 ЦПК України.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Колект», місцезнаходження: м. Київ, пр-т Соборності, 30а, офіс 321, ЄДРПОУ 43950742;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуюча   Людмила САБАРА