КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/6555/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 2605/7014/12

26 березня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Кирилюк Г.М. 
- Рейнарт І.М.
при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року, постановлену під головуванням судді Луценка О.М., у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко Катерини Юріївни, стягувач: ЖБК «Суднобудівник-6»,-

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року     ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко Катерини Юріївни, стягувач: ЖБК «Суднобудівник-6».
Скаргу обгрунтовано тим, що 13 червня 2025 року, під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_2, вона дізналася, що головний державний виконавець Оболонського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ Ярмоленко Катерина Юріївна (далі, Виконавець) 12.11.2024 року примусово стягнула з її рахунку № НОМЕР_1 , розміщеного в АТ «Ощадбанк», 8175 грн 21 коп (платіжна інструкція №39071 від 12.11.2024 року).
Постанову про примусове стягнення виконавець їй не надсилала, в матеріалах ВП вона також відсутня, а тому вважала, що виконавець примусово стягнула її кошти без процесуального оформлення такого свого рішення у вигляді постанови та не довела його до відомаборжника. Таким чином, виконавець не виконала свого обов`язку щодо забезпечення реалізації її прав на обізнаність про прийняте нею рішення у виконавчому провадженні про примусове стягнення коштів та його оскарження.
Також, для примусового стягнення коштів виконавець направила до Банку платіжну інструкцію №39071 від 12.11.2024 року із зазначенням  конкретного рахунку для стягнення ( НОМЕР_1 ), але в матеріалах ВП відсутній запит до Банку щодо розкриття банківської таємниці та відповідь на нього. 
Заявник вважала, що виконавець отримала інформацію про її рахунок у незаконний спосіб, що суперечить вимогам п. 3 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та засадам виконавчого провадження щодо забезпечення верховенства правата законності при проведенні виконавчого провадження, викладених у ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження».
Зазначала, що вона не визнає відкриття ВП правомірним, про що 28жовтня 2024 року звернулася до суду (справа №2605/7014/12, провадження: 4-с/756/11/25) з відповідною скаргою, розгляд якої станом на 12 листопада 2024 року не був завершений. Отже, станом на 12 листопада 2024 року вона не вичерпала можливості для реалізації права на оскарження неправомірності відкриття виконавчого провадження. 
Посилаючись на те, що примусове стягнення її коштів без процесуального оформлення такого рішення у вигляді постанови, без повідомлення її про відкриття виконавчого провадження та надання можливості оскарження  постанови про відкриття виконавчого провадження є протиправним, чим виконавець порушила ст. ст. 2, 19, 28 Закону України «Про виконавче провадження», а примусове стягнення її коштів в той час, коли триває оскарження правомірності відкриття виконавчого провадження, є завчасним і не співмірним заходом, що порушує засади виконавчого провадження, викладені у ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», заявник ОСОБА_1 просила суд:
витребувати матеріали ВП № НОМЕР_2 від 04.10.2024 року для перевірки правомірності дій головного державного виконавця Ярмоленко Катерини Юріївни;
визнати неправомірними дії головного державного виконавця Ярмоленко Катерини Юріївни у виконавчому провадженню НОМЕР_2 від 04.10.2024 року про примусове стягнення 12.11.2024 року коштів з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , розміщеного в АТ «Ощадбанк»;
зобов`язати державного виконавця по виконавчому провадженню НОМЕР_2 від 04.10.2024 Ярмоленко Катерину Юріївну скасувати свої дії від 12.11.2024 року по примусовому стягненню коштів з рахунку № НОМЕР_1 , розміщеного в АТ «Ощадбанк»;
зобов`язати головного державного виконавця по виконавчому провадженню НОМЕР_2 від 04.10.2024року  Ярмоленко Катерину Юріївну повернути їй, ОСОБА_1, кошти в сумі 8175 грн 21коп, примусово стягнених 12.11.2024 з рахунку № НОМЕР_1 , розміщеного в АТ «Ощадбанк».
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та зобов?язання вчинити певні дії головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко Катерини Юріївни, стягувач: ЖБК «Суднобудівник-6»,відмовлено.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, заявник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 10.12.2025 року у справі №2605/7014/12 (провадження №4-с/756/52/25) та ухвалити нове судове рішення.
В апеляційній скарзі міститься клопотання заявника ОСОБА_1 про витребування від державного виконавця Оболонського ВДВС у місті Києві КМУ МЮ (м. Київ) Ярмоленко Катерини Юріївни належно засвідчені копії виконавчого провадження № НОМЕР_2 в повному обсязі та належно оформлений опис його матеріалів посилаючись на те, що суд першої інстанціїне витребував, в т.ч. на їїклопотання, вичерпні матеріали ВП, як джерело доказів. Суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі вибірково наданих документів ВП, які не можуть бути належним джерелом доказів про відсутність документів ВП, оскільки для цього вони мають бути надані у повному обсязі, що дозволить встановити нестачу частини матеріалів ВП .
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції суперечить вимогам чинного законодавства України
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції жодним чином не розглядав і не давав оцінку аргументам та доводам, викладеним у скарзі, щодо неправомірності дій виконавця та дійшов до необґрунтованого висновку про відсутність порушень з боку виконавця на підставі ізольованого дослідження обставини, чи були рахунок і кошти боржника у категорії, стягнення з яких заборонено законодавством.
Суд першої інстанції не забезпечив виконання власної ухвали від 11.07.2025 року про витребування доказів -матеріалів ВП, задовольнившись вибірковими документами ВП, в той час як встановити факт відсутності документів, таких як постанова виконавця про примусове стягнення, можливо тільки маючи у розпорядженні вичерпні матеріали ВП, чим суд порушив основоположні засади і принципи судочинства, як незмінність судового рішення (Res judicata), обов`язковість його виконання, рівності можливостей сторін, змагальності, права на справедливий, незалежний та неупереджений суд, створений на підставі закону. Така бездіяльність суду перешкоджає забезпеченню повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи (ст. 214 ЦПК України).
Заявник вважає, що суд першої інстанції фактично не розглядав та не досліджував викладені у скарзі незаконні дії виконавця та порушення  виконавцем прав боржника у виконавчому провадженні. Ухвала прийнята без належного витребування судом доказів, їх вивчення і оцінки, встановлення взаємозв`язку як між ними, так і обставинами, без урахування судом переважної сукупності доказів, переваги більш вагомих доказів, а також без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи. Ухвала не містить правомірних, належно встановлених підстав для відмови у задоволенні її скарги на дії державного виконавця щодо примусового стягнення її коштів.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
В поданих до суду письмових поясненнях представник стягувача ЖБК «Суднобудівник-6» адвокат Фогель Володимир Володимирович просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін. 
Зазначає що, постановлюючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вірно виходив з того, що державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження було дотримано усіх вимог чинного законодавства та вчинено усіх заходів з метою виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Суднобудівник-6» заборгованості за житлово-комунальні послуги. Факт належного повідомлення ОСОБА_1 про чергове відкриття виконавчого провадження не оспорюється останньою, більше того, підтверджується її скаргою на постанову від 04.10.2024 року про відкриття виконавчого провадження. Стверджує, що з метою перевірки майнового стану боржника ОСОБА_1 державним виконавцем неодноразово направлялись запити до банківських установ, в тому числі до АТ «Державний ощадний банк» на отримання інформації, що містить банківську таємницю, а тому доводи скаржниці про отримання державним виконавцем інформації з банку у незаконнй спосіб є безпідставними. В судовому засіданні протилежне не доведено.
В судовому засіданні апеляційного суду скаржник ОСОБА_1 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила скаргу задовольнити.
Головний державний виконавець Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко Катерина Юріївна та представник стягувача ЖБК «Суднобудівник-6»в судове засідання не з?явились, про день та час розгляду справи апеляційним судом повідомлені у встановленому законом порядку, причину своєї неявки суду не повідомили, а тому суд вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення заявника, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 серпня 2012 року у цивільній справі №2-3075/12 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4  на користь Житлово-будівельного кооперативу «Суднобудівник-6» суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 7 831,53 грн, судовий збір - 94,10 грн. 
Рішення набрало законної сили 12 грудня 2012 року.
На виконання вищезазначеного рішення суду, видано виконавчий лист № 2-3075/12.
Постановою головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К.Ю. від 04 жовтня 2024 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-3075/12, про солідарне стягнення з  ОСОБА_1 , ОСОБА_4  на користь «Житлово-будівельний кооператив «Суднобудівник-6» заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 7 831,53 грн та судового збору 94,10 грн.
Постановою головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К.Ю. від 04 жовтня 2024 року для боржника визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 196,00 грн.
Постановою головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К.Ю. від 04 жовтня 2024 року визначено виконавчий збір у розмірі 761,53 грн.
Постановою головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К.Ю. від 04 жовтня 2024 року накладено арешт на грошові кошти боржника, які містяться на рахунках/електронних гаманцях та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів на суму 8 572,90 грн.
З метою з`ясування наявності відкритих рахунків та виконання рішення головним державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К.Ю. направлялись запити на отримання інформації, що містить банківську таємницю від 07 лютого 2025 року та від 22 березня 2025 року.
Розпорядженнями від 23 жовтня 2024 року, 24 березня 2025 року, 09 червня 2025 року затверджено перерахувати грошові кошти з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 2-3075/12, що було виконано згідно платіжних інструкцій № 40580 від 22 листопада 2024 року, №45276 від 07 лютого 2025 року, № 53817 від 22 березня 2025 року та № 70309 від 06 червня 2025 року.
У зв`язку зі стягненням з боржника боргу з урахуванням виконавчого збору та витрат у повному обсязі постановою головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К.Ю. від 09 червня 2025 року виконавче провадження закінчено.
Відмовляючи в задоволення скарги  ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко Катерини Юріївни, стягувач: ЖБК «Суднобудівник-6», суд першої інстанції вказав на те, що рахунок ОСОБА_1 відкритий в АТ «Ощадбанк», є поточним рахунком, не віднесений до рахунків зі спеціальним режимом використання або рахунків, призначених виключно для соціальних зарахувань, а тому не може бути віднесеним до рахунків для зарахування виключно тих коштів, стягнення на які заборонено Законом.
Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитись не може, з огляду на наступне.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року в частині мотивів відмови в задовленні скарги не відповідає.
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.
Згідно з практикою ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання завдання шкоди одній із сторін.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
На підставі статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
За змістом пункту 21 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець саме під час здійснення виконавчого провадження (тобто після його відкриття) має право отримувати від банків та інших фінансових установ, небанківських надавачів платіжних послуг, емітентів електронних грошей інформацію про наявність рахунків/електронних гаманців та/або стан рахунків/електронних гаманців боржника, рух коштів та операції за рахунками/електронними гаманцями боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.
Частиною 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»визначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
В розумінні глави 13 ЦК України грошові кошти є майном.
Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що  звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).
Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.
Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.
Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що  арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Європейський суд з прав людини вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).
Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.
Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.
ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).
Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України» від 25 липня 2013 року).
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.
У справі, що переглядається, колегією суддів встановлено, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 04 жовтня 2024 року ВП № НОМЕР_2, на виконання повноважень наданих державному виконавцю нормами Закону України «Про виконавче провадження» та з метою з`ясування наявності у боржника відкритих рахунків та виконання рішення головним державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К.Ю. направлялись запити на отримання інформації, що містить банківську таємницю від 07 лютого 2025 року та від 22 березня 2025 року.
Вказані дії державного виконавця повністю узгоджуюються з приписами пункту 21 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».
В матеріалах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 міститься інформації щодо наявних відкритих рахунків боржника  ОСОБА_1  в установах банків.
Доказів того, що вказана інформація отримана виконавцем поза межами виконачого провадження ВП № НОМЕР_2 та/або з порушенням вимог чинного законодавства матеріали справи не містять і боржником такі не надано.
З дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову від 04 жовтня 2024 року про накладення арешту на грошові кошти боржника, які містяться на рахунках/електронних гаманцях та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів на суму 8 572,90 грн.
Вказана постанова є чинною і в судовому порядку не скасована, а тому підлягала безумовному виконанню, в тому числі, банками та іншими фінансових установами, в яких боржником відкрито розрахункові рахунки.
Колегія суддів вважає, що державним виконавцем, у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3075/12 про стягнення з  ОСОБА_1  заборгованості за житлово-комунальні послугу, було дотримано вимоги чинного законодавства та вчинено усіх, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», заходів з метою виконання рішення суду.
А відтак, колегія суддів приходить до висновків про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко Катерини Юріївни, стягувач: ЖБК «Суднобудівник-6».
Доводи скаржника про те, що12.11.2024 року державний виконавець примусово стягнула з рахунку боржника № НОМЕР_1 , розміщеного в АТ «Ощадбанк», 8175 грн 21 коп (платіжна інструкція №39071 від 12.11.2024), проте постанову про примусове стягнення виконавець їй не надсилала, в матеріалах ВП вона також відсутня, відтак виконавець примусово стягнула її кошти без процесуального оформлення такого свого рішення у вигляді постанови та не довела його до відомаборжника, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Як зазначалося вище, з аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, статей 13, 18, 48 Закону, вбачається, що виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення під час здійснення виконавчого провадження, тобто , після прийняття виконавчого документу до виконання та після відкриття виконавчого провадження. Перевірка майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна, зокрема, грошових коштів боржника, здійснюється у вже відкритому виконавчому провадженні та полягає в його арешті, який оформляється відповідною постановою.
Постанову, якою накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам в день її винесення.
Чинне спеціальне законодавство, що визначає порядок примусового виконання рішень, не містить прямої норми, яка б передбачала повноваження виконавця виносити окрему постанову на примусове стягненнягрошових коштів з рахунків боржника, на які вже накладено арешт, який оформлено відповідноюпостановою.
Доводи скаржника про те, що державний виконавець отримала інформацію про її рахунок у незаконний спосіб, що суперечить вимогам п. 3 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», оскільки в матеріалах ВП відсутній запит до банку щодо розкриття банківської таємниці та відповідь на нього, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.
Як зазначалося вище, пунктом 21 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцю надано право отримувати від банків та інших фінансових установ, небанківських надавачів платіжних послуг, емітентів електронних грошей інформацію про наявність рахунків/електронних гаманців та/або стан рахунків/електронних гаманців боржника, рух коштів та операції за рахунками/електронними гаманцями боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.
Частиною 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»визначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Пунктом 6 частини першої статті  62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками:
органам державної виконавчої служби, приватним виконавцям - на їхні запити з питань виконання рішень судів та рішень, що підлягають примусовому виконанню відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", - щодо банківських рахунків/електронних гаманців клієнтів та операцій, проведених на користь чи за дорученням клієнта, а саме відомості на конкретно визначену дату або за конкретний проміжок часу та стосовно конкретної юридичної або фізичної особи, фізичної особи - підприємця про: наявність рахунків/електронних гаманців, номери рахунків/електронних гаманців, залишок коштів/електронних грошей на рахунках/електронних гаманцях, операції списання з рахунків/електронних гаманців та/або зарахування на рахунки/електронні гаманці, призначення платежу, а також щодо договорів боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.
Як встановлено судом, з метою з`ясування наявності відкритих рахунків та виконання рішення суду головним державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко К.Ю. направлялись запити на отримання інформації, що містить банківську таємницю, від 07 лютого 2025 року та від 22 березня 2025 року, в тому числі, і до АТ «Державний ощаний банк України».
Крім того, Положенням про порядок повідомлення надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків інформації про відкриття/закриття рахунків/електронних гаманців користувачів, унесених до Єдиного реєстру боржників, органам державної виконавчої служби або приватним виконавцям, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 13.06.2022 № 116 визначено, що надавач платіжних послуг - банк або небанківський надавач платіжних послуг, емітент електронних грошей.
Надавач платіжних послуг зобов`язаний: у разі наявності в Єдиному реєстрі боржників інформації про користувача-боржника надіслати органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю (далі - виконавець) у день відкриття/закриття рахунку/електронного гаманця повідомлення про відкриття/закриття рахунку/електронного гаманця (далі - повідомлення) таким користувачем.
Надавач платіжних послуг перевіряє наявність інформації про внесення відомостей про користувача до Єдиного реєстру боржників шляхом формування запиту до Єдиного реєстру боржників в електронному вигляді та отримує на кожний запит квитанцію-відповідь про наявність/відсутність відповідної інформації в Єдиному реєстрі боржників.
Повідомлення в електронному вигляді, яке надавач платіжних послуг надсилає виконавцю, має містити всі обов`язкові реквізити, зазначені у формі, наведеній в додатку до цього Положення.
Електронна форма повідомлення, крім обов`язкових реквізитів, може містити додаткові технологічні реквізити, які не належать до інформації про відкриття/закриття рахунків/електронних гаманців користувачів-боржників, в обсязі, потрібному для організації інформаційної взаємодії в електронному вигляді.
Інформаційна взаємодія в електронному вигляді щодо перевірки інформації про внесення відомостей про користувачів до Єдиного реєстру боржників та інформування виконавця забезпечуються згідно з регламентом інформаційної взаємодії, розробленим адміністратором автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - адміністратор), визначеним Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2432/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за № 1126/29256 (зі змінами).
В матеріалах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 міститься інформації щодо наявних відкритих рахунків  ОСОБА_1  в установах банків, отримана від надавачів платіжних послуг.
Таким чином, колегією суддів не встановлено порушення державним виконавцем приписів чинного законодавства.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не забезпечив виконання власної ухвали від 11.07.2025 року про витребування доказів -матеріалів ВП, задовольнившись вибірковими документами ВП, в той час як встановити факт відсутності документів, таких як, постанова виконавця про примусове стягнення, можливо тільки маючи у розпорядження вичерпні матеріали ВП, колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи наявні матеріали ВП № НОМЕР_2, надані державним виконавцем до заперечень на скаргу.
Як зазначалося вище, чинне спеціальне законодавство, що визначає порядок примусового виконання рішень, не містить прямої норми, яка б передбачала повноваження виконавця виносити окрему постанову на примусове стягнення грошових коштів з рахунків боржника, на які вже накдадено арешт, який оформлено відповідною постановою.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 826/7380/15, провадження № 11-778апп18).
Отже, вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов в цілому правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярмоленко Катерини Юріївни, стягувач: ЖБК «Суднобудівник-6», проте, помилився щодо підстав такої відмови.
Відповідно до статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково, виклавши мотивувальну частину оскаржуваного судового рішення в редакції даної постанови.
Керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст. 13 ЦК України, ст.ст. 11, 13, 18, 48, 56, 74 Закону України « Про виконавче провадження», ст.ст. 18, 81, 89, 367, 368, 374, 376, 381-384, 447 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 рокузмінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді: