П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/9700/24	

Перша інстанція: суддя Лісовська Н. В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.
суддів – Бойка А.В., Тарновецького І.І.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі – відповідач, ГУ ДПС у Миколаївській області), в якому просить:
-визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.01.2024 №10814290903, №10914290903, №11014290903, №11114290903, №11214290903, №11314290903, №11414290903, №11514290903, №11614290903, №11714290903, №11814290903;
-визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.01.2024 №19414290903, №19514290903, №19614290903, №19714290903, №19814290903, №19914290903, №20014290903, №20114290903, №20214290903, №20314290903.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ГУ ДПС у Миколаївській області, на підставі висновків про неподання чи несвоєчасне подання звіту та подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу спирту, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах прийняті спірні податкові повідомлення-рішення про нарахування штрафних санкцій, які позивач вважає протиправними, як за формою, так і по суті встановлених порушень, а також такими, що не відповідають чинному законодавству України.
Мотивуючи свою позицію про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень ОСОБА_1 зазначає, що у спірних рішеннях, замість посилання на Акт перевірки, контролюючий орган посилався на висновок, що не передбачено жодним нормативно-правовим актом, в якості підстави для прийняття податкового повідомлення-рішення.
Також позивач посилається на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.05.2019 у справі №810/2155/16, в якій суд виснував, що визначальною ознакою для висновку про наявність підстав для притягнення платника податків до відповідальності, передбаченої Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі- Закон №481/95-ВР), є встановлення фактів вчинення останнім порушень, зафіксованих у актах фактичних перевірок. 

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що акт перевірки є лише однією з трьох законодавчо визначених підстав для застосування фінансових санкцій; санкції були застосовані внаслідок проведення перевірки контролюючим органом, як органом, який видав позивачу ліцензію, в результаті якої зробив висновок про порушення останнім вимог законодавства. Також суди виходили з того, що податковий орган встановив порушення позивачем частини 3 статті 16 Закону №481/95-ВР щодо неподання щомісячного звіту, а не річного, а тому відповідно за неподання щомісячного звіту передбачена відповідальність для всіх без виключення суб`єктів господарювання, які мають ліцензію в розмірі 17 000 грн. за кожне порушення.

Постановою Верховного Суду, у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 липня 2025 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 . 
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2025 року - скасовано.
Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу до суду першої інстанції для повторного розгляду, касаційний суд вказав, що у ході розгляду справи залишилось не дослідженим питання щодо обґрунтованості покликань відповідача під час судового розгляду на Порядок №790 як на нормативну підставу прийняття спірних у справі індивідуальних актів. Окрім цього, жоден із судів не з`ясував, на підставі яких саме правових норм складалися висновки контролюючим органом та чи складення таких відповідало статті 19 Конституції України. Тобто не з`ясованим залишилось питання щодо правових підстав реалізації Відповідачем своїх повноважень (функцій) саме шляхом складення висновків, які лягли в основу спірних у справі висновків. Як указав касаційний суд, у межах цієї справи, суди попередніх інстанцій оцінку доводам позивача надали поверхово та без урахування контексту, на який він покликався для цілей обґрунтування невідповідності оскаржуваних індивідуальних актів вимогам частини другої статті 2 КАС України

При повторному розгляді справи рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом встановлені порушення платником податків частини 3 статті 16 №481/95-ВР щодо неподання щомісячного звіту, а не річного, і відповідно за неподання щомісячного звіту передбачена відповідальність для всіх без виключення суб`єктів господарювання, які мають ліцензію в розмірі 17 000 грн. за кожне порушення. Стосовно посилання позивача на прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не на підставі акту, а на підставі висновку, суд зазначив, що акт перевірки є лише однією з трьох законодавчо визначених підстав для застосування фінансових санкцій. Суд указав, що санкції були застосовані внаслідок проведення перевірки відповідачем, як органом, який видав ліцензію, в результаті якої останній зробив висновок про порушення позивачем вимог Закону №481/95-ВР, у зв`язку з чим вважав прийняття спірних податкових повідомлень-рішень правомірним.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі– ПК України) передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Далі апелянт зазначає, що аналіз пункту 86.1 статті 86 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Тобто, законодавець надав податковому органу чіткий алгоритм дій, методів, способів для перевірки та встановлення/не встановлення порушень платником податків вимог податкового законодавства.
Натомість, на переконання апелянта, під час ухвалення рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що жоден нормативний акт, який регулює податкове законодавство України, не передбачає складання такого документа, як висновок, який потім міг би знайти своє відображення у податковому повідомленні-рішенні.
З огляду на викладене, апелянт вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, та наголошує на тому, що допущенні контролюючим органом порушення норм закону та процедури, вихід за межі повноважень, призвело до незаконності прийнятих оскаржуваних рішень.
Окрім цього, на думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що Верховний Суд у постанові від 17.07.2025, скасовуючи рішення суддів попередніх інстанцій, чітко визначив ключові питання, які мали бути досліджені під час нового розгляду, зокрема: щодо наявності у контролюючого органу повноважень на прийняття податкових повідомлень-рішень; правомірність складання так званих «висновків», на підставі яких винесені податкові повідомлення-рішення; відповідність таких дій вимогам частини 2 статті 19 Конституції України; правову природу «висновків» та їх допустимість, як підстави для застосування фінансових санкцій. 
Однак, як вважає апелянт, під час нового розгляду справи суд повністю проігнорував зазначені висновки Верховного Суду та не дослідив жодну із обставин, на які вказував касаційний суд, та не перевірив чи є висновки належною та допустимою підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень, та чи передбачено законодавством можливість їх складання, що є грубим порушенням вимог процесуального закону. Окремо апелянт зазначає, що Верховний Суд наголосив на необхідності перевірки дій відповідача на відповідність вимогам статті 19 Конституція України, відповідно до якої органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

ГУ ДПС у Миколаївській області у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, які узгоджуються із позицією суду першої інстанції, зазначає про безпідставність поданої скарги. Зокрема, наголошує на тому, що спірні рішення прийняті на підставі висновків, які є матеріалами податкового органу щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального, а тому штрафні санкції застосовані правомірно. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а рішення суду – залишити – без змін.

Відповідно до пункту 3 частини1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 12.11.2001, як фізична особа-підприємець (РНОКПП НОМЕР_1 ). 
ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Миколаївській області, юридична адреса: АДРЕСА_1 .
Основний вид економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 : Виробництво виноградних вин (код за КВЕД 11.02).
15.07.2019 ФОП ОСОБА_1 отримав ліцензію № 99010820190 на право виробництва алкогольних напоїв, термін дії якої з 19.07.2019 до 15.07.2024 (за заявою суб`єкта господарювання 29.04.2024 ліцензія анульована ).
ГУ ДПС у Миколаївській області стосовно ФОП ОСОБА_1 складені Висновки про неподання чи несвоєчасне подання звіту та подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу спирту, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах.
Згідно вказаних висновків контролюючим органом встановлені порушення ФОП ОСОБА_1 вимог частини 3 статті 16 Закону №481/95-ВР із посиланням на те, що останнім не подані звіти за формою № 2-РС «Звіт про обсяги виробництва та реалізації алкогольних напоїв» (відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 11.02.2016 № 49 «Про затвердження форм звітів щодо виробництва й обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та порядків їх заповнення») протягом 2022 – 2023 років.
На підставі Висновків контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 03.01.2024 №10814290903, №10914290903, №11014290903, №11114290903, №11214290903, №11314290903, №11414290903, №11514290903, №11614290903, №11714290903, №11814290903;
Також 05.01.2024 ГУ ДПС у Миколаївській області прийнято податкові повідомлення-рішення №19414290903, №19514290903, №19614290903, №19714290903, №19814290903, №19914290903, №20014290903, №20114290903, №20214290903, №20314290903.
Вказаними вище податковими повідомленнями- рішеннями на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР застосовані штрафні санкції у розмірі 17000,00 грн. за кожним рішенням. 
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції щодо правомірності податкових повідомлень- рішень ГУ ДПС у Миколаївській області, якими до нього застосовані штрафні санкції.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що ФОП ОСОБА_1 не заперечує того факту, що він не подавав щомісячні звіти до контролюючого органу про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв протягом 2022 – 2023 років, водночас зауважує на тому, що реалізація повноважень контролюючим органом щодо прийняття спірних рішень відбулась без дотримання законодавчих вимог. 
Отже, спірним питанням є наявність у контролюючого органу повноважень виносити податкові повідомлення-рішення за неподання звітності без проведення перевірки та на підставі такого документу як висновок, що складеться контролюючим органом.
В контексті спірного питання варто врахувати, що частина 2 статті 19 Конституції Україні передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведене свідчить про те, що суб`єкт владних повноважень під час виконання покладених на нього зобов`язань має діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Варто також врахувати, що вжите законодавцем формулювання «на підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним. «У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. «У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури й форми прийняття рішення або вчинення дії та повинен обирати лише визначені законом засоби.
Тож вирішуючи питання чи прийняті спірні податкові повідомлення-рішення на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, колегія суддів керується наступним.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України (далі і вище -ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно пункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
В даній справі предметом спору є податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Миколаївській області від 03.01.2024 №10814290903, №10914290903, №11014290903, №11114290903, №11214290903, №11314290903, №11414290903, №11514290903, №11614290903, №11714290903, №11814290903.
Також 05.01.2024 ГУ ДПС у Миколаївській області прийнято податкові повідомлення-рішення №19414290903, №19514290903, №19614290903, №19714290903, №19814290903, №19914290903, №20014290903, №20114290903, №20214290903, №20314290903.
Вказані податкові повідомлення прийняті за наслідком складених ГУ ДПС у Миколаївській області стосовно ФОП ОСОБА_1 . Висновків про неподання чи несвоєчасне подання звіту та подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу спирту, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах.
Згідно вказаних висновків контролюючим органом встановлені порушення ФОП ОСОБА_1 вимог частини 3 статті 16 Закону №481/95-ВР із посиланням на те, що останнім не подані звіти за формою № 2-РС «Звіт про обсяги виробництва та реалізації алкогольних напоїв» (відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 11.02.2016 № 49 «Про затвердження форм звітів щодо виробництва й обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та порядків їх заповнення») протягом 2022 – 2023 років.
Вказаними вище податковими повідомленнями- рішеннями на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР застосовані штрафні санкції у розмірі 17000,00 грн. за кожним рішенням. 
Оцінюючи правомірність спірних податкових повідомлень-рішень та нарахованих штрафних санкцій, колегія суддів зазначає таке.
Закон України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі і вище - Закон №481/95-ВР) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального, який діяв на час отримання позивачем ліцензії на право оптової торгівлі пальним.
Стаття 2 Закону №481/95-ВР зазначає, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.
Частина 1 статті 16 Закону №481/95-ВР передбачає, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.
Відповідно до частини 3 статті 16 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання, які отримали передбачені цим Законом ліцензії, подають до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати такі ліцензії, щомісяця до 10 числа наступного місяця звіт про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів за формою, встановленою цим органом. 
Згідно частини 1 статті 17 Закону №481/95-ВР, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
Відповідно до частини 2 статті 17 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у разі: неподання чи несвоєчасного подання звіту або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати відповідні ліцензії, - у розмірі 17000,00 гривень (порушення ч. 3 ст. 16 стосовно щомісячного звіту); 
Відповідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Варто зазначити, що за порушення приписів частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР передбачене застосування фінансових санкцій, порядок застосування яких затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 №790 «Про затвердження Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі – Порядок №790).
Аналізуючи приписи Порядку №790 та питання дотримання контролюючим органом його приписів під час прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів встановила таке.
Так, пункт 2 цього Порядку №790 визначає, що фінансові санкції застосовуються за порушення, передбачені статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».
Згідно з пунктом 5 Порядку №790 підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є:
-акт перевірки додержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства;
-результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального;
-матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.
Відповідно до пункту 6 Порядку №790 рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним (ДПС та її територіальні органи), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, Держстату, Держпродспоживслужби відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством.
Пункт 7 Порядку №790 визначає, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування у разі виявлення порушень у сфері виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального зобов`язані повідомити про ці порушення орган, який видав ліцензію на провадження зазначеного виду діяльності.
Приписи пункту 8 передбачають, що рішення про застосування фінансових санкцій до суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за порушення норм Закону складається за формою згідно з Додатком до цього Порядку.
Питання про застосування фінансових санкцій може розглядатися за участю представника суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на його вимогу або на вимогу органу, що прийняв рішення про застосування санкцій.
Відповідно до пункту 9 Порядку №790 рішення про застосування фінансових санкцій складається у трьох примірниках, один з яких залишається в органі, посадова особа якого прийняла це рішення; другий - надсилається у триденний строк після його прийняття суб`єкту господарювання (у тому числі іноземному суб`єкту господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або видається його уповноваженому представникові; третій - надсилається до територіального органу ДПС за місцем реєстрації суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) для здійснення контролю за надходженням до державного бюджету суми сплаченого штрафу у разі порушення законодавства у сфері виробництва та обігу спирту або за місцем вчинення порушення для здійснення контролю за надходженням до місцевих бюджетів суми сплаченого штрафу в разі порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.
Пункт 13 Порядку №790 передбачає, що рішення про застосування фінансових санкцій може бути оскаржено у місячний термін в установленому законодавством порядку.
Додатком до цього Порядку визначено, що за наслідком виявлення порушення приписів статті 17 Закону №481/95-ВР складається рішення про застосування фінансових санкцій.
Наведене свідчить про те, що складення висновків про неподання чи несвоєчасне подання звіту та подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу спирту, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв тощо не передбачено приписами Порядку №790 та Додатком до нього.
Водночас, як вказує контролюючий орган, підставою прийняття спірних податкових повідомлень-рішень про застосування до платника податків штрафних (фінансових) санкцій є, зокрема, матеріали податкового органу, а саме висновки про неподання чи несвоєчасне подання звіту та подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу спирту, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах.
Позаяк указаним вище Порядком №790 чітко визначено, що у зв`язку з виявленням порушення частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР приймається рішення про застосування фінансових санкцій, форма якого передбачена Додатком до цього порядку, складення контролюючим органом указаних вище висновків, які стали підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, є протиправним.
Оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що за наслідком здійснення контролюючим органом своїх повноважень щодо контролю за дотриманням вимог законодавства, суб`єктом владних повноважень не дотримано приписів Порядку №790 щодо складення рішення, у порядку передбаченому його 8 пунктом, спірні висновки не можуть бути покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а такі рішення не можуть бути визнані правомірними.
З цього приводу колегія суддів вважає слушним зауважити на тому, що встановлена судом протиправність дій ГУ ДПС в Миколаївській області, внаслідок порушення законодавчо визначеної процедури здійснення своїх повноважень щодо контролю за дотриманням законодавства у сфері справляння податків і зборів є достатньою самостійною підставою для скасування прийнятих за їх результатами рішень, та унеможливлює перехід до оцінки суті покладених в їх основу податкових правопорушень.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними прийняті відносно ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Миколаївській області від 03.01.2024 №10814290903, №10914290903, №11014290903, №11114290903, №11214290903, №11314290903, №11414290903, №11514290903, №11614290903, №11714290903, №11814290903; та від 05.01.2024 №19414290903, №19514290903, №19614290903, №19714290903, №19814290903, №19914290903, №20014290903, №20114290903, №20214290903, №20314290903.
Як мовилося вище, в силу приписів частини 2 статті 19 Конституції Україні та статті 21 ПК України органи владних повноважень мають діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
ГУ ДПС в Миколаївській області прийняті податкові повідомлення рішення, що не відповідають вимогам визначеним Порядком №790 та загальним вимогам до акту індивідуальної дії, а тому вони підлягають скасуванню.
Також колегія суддів вважає доречними посилання апелянта про допущення порушення норм процесуального права, які виразилися в тому, що судом першої інстанції були повністю проігноровані висновки Верховного Суду та не досліджені обставини, на які вказував касаційний суд.
З цього приводу слід зазначити, що відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерела права.
Так, ЄСПЛ неодноразово відзначав, в тому числі у справах за заявами проти України, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata – принципу остаточності рішень суду. Він виснував про це як в контексті допустимості ординарного, зокрема апеляційного, перегляду (§ 41 рішення у справі «Пономарьов проти України», заява №3236/03 [38]), так і стосовно екстраординарного перегляду (§ 35 рішення у справі «Трегубенко проти України», заява № 61333/00 [39]). Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. 
Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (§ 40 рішення у справі «Пономарьов проти України»). ЄСПЛ звертає увагу на те, що § 1 статті 6 Конвенції гарантує «процесуальну» справедливість, яка втілюється на практиці у змагальності процедури, за якої заяви сторін мають бути почуті, а сторони мають бути в однакових умовах (англ. equal footing) перед судом (справа «Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece», 2010) [13, с. 83]. Якщо порушення, яке стало підставою для скасування у справі судових рішень і направлення справи на новий розгляд, полягало у недослідженні якогось доказу, на належність якого вказав суд касаційної інстанції, то це має означати, що скаржник робив заяву стосовно певної обставини, яка мала значення для правильного вирішення спору, а також посилався на доказ (EF, англ. evidence), який, однак не було досліджено. Виправити це процесуальне порушення можна і потрібно тільки створенням умов, у яких суд дослідить цей доказ EF і оцінить його у сукупності з іншими доказами, які стосуються цієї ж обставини.
Процесуальний закон передбачає, що висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи, а вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Отже, оскільки ці висновки і вказівки є обов`язковими для судів нижчих інстанцій, надалі остаточні рішення, ухвалені за результатами нового розгляду мають бути прийняті з урахуванням таких висновків і виконанням таких вказівок.
Крім того, частина 5 статті 353 КАС України встановлює, що висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду під час нового розгляду справи. 
Натомість, як слушно зауважує апелянт, рішення суду прийняте без належного дослідження обставин справи, з ігноруванням ключових доводів позивача та обов`язкових висновків (рекомендацій) суду касаційної інстанції.
Отже, колегія суддів констатує, що судом першої інстанції не встановлені в повній мірі фактичні обставини справи, та не наданий об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів, наведених апелянтом, та висновків Верховного Суду, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлені повно та правильно.
Наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі спростовують неправильні по суті висновки суду першої інстанції.
Колегія суддів, оцінивши аргументи сторін та докази, наявні у справі щодо їх належності, допустимості, та їх достатності у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені вище обставини, дійшла висновку про обґрунтованість заявленого позову.
З урахуванням викладеного вище, слід констатувати, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування вказаних вище податкових повідомлень-рішень.
Колегія суддів вважає, що надала відповідь на ключові доводи апеляційної скарги та вважає, що аргументи, покладені в обґрунтування апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому наявні підстави для її задоволення.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до приписів статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи, та має місце неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти постанову про задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року – скасувати та ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 – задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.01.2024 №10814290903, №10914290903, №11014290903, №11114290903, №11214290903, №11314290903, №11414290903, №11514290903, №11614290903, №11714290903, №11814290903;
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.01.2024 №19414290903, №19514290903, №19614290903, №19714290903, №19814290903, №19914290903, №20014290903, №20114290903, №20214290903, №20314290903.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя І. І. Тарновецький