ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року	Львів	Справа № 260/3431/25 пров. № А/857/34608/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,
суддів Обрізка І. М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року (головуючий суддя Калинич Я.М, м. Ужгород) у справі №260/3431/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи в росії ОСОБА_1 з 01.01.1992 року по 25.08.1997 рік згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , та НОМЕР_2 , період роботи з 17.10.1986 по 01.01.1991 рік в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а саме, в Ягоднинському районі Магаданської області, до страхового стажу з обчисленням 1 рік за один рік і шість місяців страхового стажу, та неврахування при обчисленні пенсії архівної довідки №С-51/965 про заробітну плату, виданої адміністрацією муніципальної освіти «Ягоднинський муніципальний район Магаданської області»; скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.04.2025 року за №071750013179; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу всі періоди роботи в росії ОСОБА_1 з 01.01.1992 року по 12.03.1995 у відділі Ортуканський завод гірського обладнання згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 та період роботи в росії з 13.03.1995 по 25.08.1997 рік згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , обрахувати період роботи з 17.10.1986 по 01.01.1991 рік в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, а саме, в Ягоднинському районі Магаданської області до страхового стажу, з обчисленням 1 рік за один рік і шість місяців страхового стажу, та обчислити пенсію з урахуванням архівної довідки №С-51/965 від 18.04.2013р. про заробітну плату, видана адміністрацією муніципальної освіти «Ягоднинський муніципальний район Магаданської області».
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у перерахунку пенсії від 17.04.2025 року №07175001317. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в росії з 01.01.1992 року по 12.03.1995 року у відділі Ортуканського заводу гірського обладнання, згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 та період роботи в росії з 13.03.1995 року по 25.08.1997 року згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 ; обрахувати страховий стаж ОСОБА_1 у період роботи з 17.10.1986 року по 01.01.1991 року в Ягоднинському районі Магаданської області з обчисленням 1 рік - як один рік і шість місяців; обчислити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням архівної довідки №С-51/965 від 18.04.2013 року про заробітну плату, виданої адміністрацією муніципальної освіти «Ягоднинський муніципальний район Магаданської області».
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що до страхового стажу ОСОБА_1 не враховано періоди роботи в росії з 01.01.1992 року по 12.03.1995 року та з 13.03.1995 року по 25.08.1997 року згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. Також звертає увагу, що вимога позивача зарахувати до страхового стажу періоди роботи в районі Крайньої Півночі із застосуванням районного коефіцієнту один рік за один рік і шість місяців є безпідставною, оскільки ним до заяви про перерахунок пенсії не долучено копію трудового договору.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивач до суду відзив на апеляційну скаргу не подав.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 09.04.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про перерахунок пенсії. Разом із заявою, позивачем було подано: паспорт громадянина України; код РНОКПП позивача; трудову книжку НОМЕР_3 від 11.07.1983 року; архівну довідку №С-51/965 від 18.04.2013 року про заробітну плату видана адміністрацією муніципальної освіти “Ягоднинський муніципальний район Магаданської області”; архівну довідка №С-51/964 від 18.04.2013 року про підтвердження що Магаданська область відновиться до районів Крайньої північного видана адміністрацією муніципальної освіти “Ягоднинський муніципальний район Магаданської області”, містить відомості про трудову діяльність позивача; довідку №98 від 14.08.1997 року, видану Оротуканським будівельно-монтажним управлінням” про підтвердження в районі Крайньої півночі; довідку №24/6-12 від 19.08.1997 року видану об`єднаним північносхіднзолото” Оротуканського будівельно-монтажного управління” про підтвердження стажу в районі крайньої півночі.
Вказану заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
17.04.2025 року Головне управління ПФУ в Хмельницькій області приймає рішення №071750013170 про відмову в перерахунку пенсії. В оскаржуваному рішенні, відповідач вказує, що проаналізувавши документи електронної пенсійної справи встановлено, що періоди роботи з 17.10.1986 року по 26.10.1987 року та з 12.11.1987 року по 31.12.1991 року були зараховані позивачу згідно трудової книжки від 11.07.1983 року серії НОМЕР_1 , при призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загально-обов`язкове пенсійне страхування”. Враховуючи зазначене, рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 17.04.2025 року ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії.
Вважаючи таке рішення органу Пенсійного фонду України протиправним, позивач звернувся за захистом свої прав до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи підтверджують наявність достатніх та необхідних правових підстав для зарахування спірних періодів роботи в районах Крайньої Півночі до трудового стажу із застосуванням пільгового обчислення - один рік роботи за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком, а наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, з огляду на наступне.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).
Згідно п. 5 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР №148 від 10.02.1960 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР» від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
За змістом наведеної норми (в редакції Закону №32-V від 26.07.2006) пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Отже, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року № 1029 Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі та у місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі» (в редакції постанови Ради Міністрів СРСР від 03 січня 1983 року № 12).
Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Указом Президії ВР СРСР від 29 вересня 1967 року було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.
Згідно п.3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР №148 від 10.02.1960 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 01.03.1960 зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції № 530/П-28 пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.
Системний аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин:
1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;
2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
При цьому, основним документом, що підтверджує факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами.
Судом першої інстанції встановлено, що трудова книжка НОМЕР_1 від 11.07.1983 року, яка була надана позивачем до заяви про перерахунок пенсії, містить наступні записи про роботу:
- 17.10.1986 року по 26.10.1987 роки позивач працював виконробом ділянки промислового будівництва в Оротуканское СМУ обєднання “Северовостокзолотострой”;
- 12.11.1987 року по 12.03.1995 року позивач працював старшим інженером у відділі капітального будівництва, в подальшому призначений начальником даного відділу у Ортуканський завод гірського обладнання. 
В довідці від 19.08.1997 року №24/8-12, яка видана об`єднаним “північносхіднозолото” Орутуканським будівельно-монтажним управлінням, вказано, що з 12.11.1987 року по 12.03.1995 року рахується один рік роботи зараховується за один рік і шість місяців. Пільги працівникам Крайньої Півночі.
Довідка №98 від 14.08.1997 року, видана Орутуканським будівельно-монтажним управлінням, підтверджує період роботи позивача в районах Крайньої Півночі з 17.10.1986 по 16.10.1987 року. Робота в Магаданській області зараховується за 1 рік 6 місяців і до заробітної плати зараховується коефіцієнт в розмірі 70%. Довідка видана на підставі особистої картки позивача форми Т-2.
Архівна довідка від 18.04.2013 року №С-51/964 підтверджує роботу позивача в Ягоднинському районі Магаданської області встановлений для виробничих та навиробничих галузей промисловості та народного господарства районний коефіцієнт 1,7 (п.3 додаткової Постанови Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Президіума ВЦСПС від 04.09.1964 року №380/11-18. 
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зарахування періодів роботи позивача з 17.10.1986 року по 01.01.1991 року з розрахунку один рік за один рік і шість місяців, оскільки позивач виконував роботи в місцевостях прирівняних до Крайньої Півночі.
Щодо неврахування довідки №С-51/965 про заробітну плату при призначенні пенсії.
Судом першої інстанції встановлено, що архівна довідка №С-51/965 від 18.04.2013, видана адміністрацією муніципальної освіти “Ягоднинський муніципальний район Магаданської області”, містить заробітну плату в рублях за період січень 1988 року по грудень 1992 року. 
На всі суми в довідці здійснено відрахування у Фонд соціального страхування СССР і в Пенсійний фонд російської федерації на встановлених тарифах. 
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають. Зарахування до страхового стажу з 1 січня 2004 року періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, необхідно здійснювати за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких провадиться трудова діяльність. 
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору. 
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. 
Метою Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань “відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди”. 
Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав. Статтею 5 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди. Отже дія цієї угоди розповсюджується на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди. Таким чином, норми Закону №1058-IV без обмежень розповсюджуються на громадян України, що набули трудовий стаж на території держав-учасниць вказаної Угоди. 
Згідно з частинами 2 та 3 статті 6 цієї Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж. З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, а відтак і заробіток за відповідний період підлягає включенню при обчисленні пенсії. Згідно абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації “Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн” від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. 
Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. 
Згідно статті 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637). Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
Відповідно до підпункту 3 порядку 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) особи, я ким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, та довідку згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Судом встановлено, підставою для неврахування спірного періоду з 1992 по 1997 рік до страхового стажу та довідки про заробітну сплату №С-51/1965 стала відсутність інформації обміну між країнами та підтвердження сплати страхових внесків у вказаний період роботи.
Однак, як вже було зазначено вище, трудова книжка НОМЕР_1 від 11.07.1983 року, яка була надана позивачем до заяви про перерахунок пенсії, містить наступні записи про роботу:
- 17.10.1986 року по 26.10.1987 роки позивач працював виконробом ділянки промислового будівництва в Оротуканское СМУ об`єднання “Северовостокзолотострой”. 
- 12.11.1987 року по 12.03.1995 року позивач працював старшим інженером у відділі капітального будівництва, в подальшому призначений начальником даного відділу у Ортуканський завод гірського обладнання. 
Суд зазначає, що несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків. 
Позивачем надані до матеріалів справи архівна довідка №С-51/965 від 18.04.2013 року, з якої вбачається, що роботодавцем у вказаний період утримувались з доходів обов`язкові платежі, а також архівна довідка №С-51/964 від 18.04.2013 про підтвердження що Магаданська область відновиться до районів Крайньої північного видана адміністрацією муніципальної освіти “Ягоднинський муніципальний район Магаданської області”, містить відомості про трудову діяльність позивача, довідка №98 від 14.08.1997 року, видана Оротуканським будівельно-монтажним управлінням” про підтвердження в районі Крайньої півночі, та довідка №24/6-12 від 19.8.1997 року видана об`єднаним північносхіднзолото” Оротуканського будівельно-монтажного управління” про підтвердження стажу в районі Крайньої півночі.
Довідка містить всі ключові реквізити, які визначені додатком 1 Порядку №22-1. Зокрема, в ній помісячно вказано заробітну плату позивача на даному підприємстві, довідка містить інформацію про сплату страхових внесків, містить назву підприємства, на підставі яких її видано, довідка підписана керівником установи і головним бухгалтером та скріплена печаткою підприємства. 
Отже, відсутні підстави не брати до уваги вказану довідку при нарахуванні пенсії.
Щодо доводів апелянта про те, що російська федерація ще у червні 2022 року денонсувала Угоду про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення, то колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 6 Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, для встановлення права на пенсію громадянам враховують трудовий стаж, набутий на території колишнього СРСР до 13.03.1992.
Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
На час виникнення спірних правовідносин Україна та російська федерація були членами Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, відтак така Угода розповсюджує свою дію на даний вид пенсійного забезпечення.
Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року у справі №260/3431/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М.А. Пліш