ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/34102/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 ( суддя Прудник С.В.) в адміністративній справі №160/34102/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Альбакор” до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,- 
ВСТАНОВИВ:
Від ТОВ "Альбакор" до суду надійшов позов з вимогами визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2025/000138/1 від 29.05.2025 року Волинської митниці; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2025/000452 від 29.05.2025 року Волинської митниці.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 року вимоги Товариства задоволено.
Із рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Аргументи, наведені митницею в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України)
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Апеляційним переглядом справи встановлено.
Відповідно до контракту №42A/2024V від 24.10.2024 року на поставку свіжозамороженої або охолодженої риби різних видів та морепродуктів, позивачем на митну територію України був ввезений вантаж ікра мойви (далі товар).
Згідно інвойсу постачальника від 21.05.2025р. №ASI250202 товар постачався за ціною 3,30 долара США за кг товару на умовах DPU, Клайпеда, Литва.
Для здійснення митного оформлення товару 26.05.2025р. позивачем по електронній системі до м/п Волинської митниці було подано митну декларацію (реєстраційний номер митниці 25UA205050020007U3), відповідно до якої була заявлена митна вартість товару у розмірі 1417441,42 гривень (тобто 140,62 грн. або 3,39 долара США за 1 кг).
Визначення митної вартості товару було здійснено позивачем за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Заявлена позивачем митна вартість товару, згідно ч. 10 ст. 58 МК України, включає вартість товару згідно рахунків 1380768,68 грн. (33264,00 долара США х 41,5094 курс), вартість вантажно-розвантажувальних робіт (13682,26 грн.), та витрат на транспортування товарів до місця ввезення на митну територію України 50355,00 грн., інших витрат, які підлягають включенню в митну вартість товару, у позивача не було.
Разом з МД позивачем був наданий пакет необхідних документів (згідно ч. 2 ст. 53 МКУ) та додаткових документів:
- контракт № 42A/2024V від 24.10.2024;
- інвойс від 21.05.2025р. №ASI250202;
- CMR 2851 від 23.05.2025;
- рахунок на перевезення № 64 від 23.05.2025р.
- довідка про вартість транспортних послуг № 4111/3300 від 23.05.2025р.
- договір міжнародного перевезення № 03/17МП від 08.04.2017 з заявкою;
- інвойс експедитора UAB "VPA Logistics" від 23.05.2025 № VPO26967,
- сертифікат якості № 2672500;
- сертифікат походження № IS-068512-1.
Разом з тим, по вказаній вище електронній системі надійшло повідомлення від митниці декларанту про те, що митний орган дійшов висновку, що документи, які надано до митного оформлення товару не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та містять розбіжності. 
В зв`язку з чим відповідачем були витребувані додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення, а саме:
1) документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
4) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (в т.ч. коносамент);
5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
7) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов контракту;
8) виписку з бухгалтерської документації;
9) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
10) копію митної декларації країни відправлення;
11) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
Позивач надав відповідачу наявні додаткові документи, а саме:
- проформа-iнвойс № S11169 вiд 19.05.2025;
- платiжне доручення № 83 вiд 20.05.2025;
-копiї митних декларацiй країни вiдправлення: №25DK004701D7NQGOJ9, №25DК004701PMRZLPJ1, №25DK004701Q5ZJCNJ6;
- лист по митним деклараціям країни відправлення вiд 27.05.2025р.;
- сертифікат про неманiпуляцiю вiд 27.05.2025;
- калькуляцiя вiд 21.05.2025p.;
- прайс-лист вiд 17.05.2025;
- коносаменти: BL_2870177, BL _2876843, BL_2879З14.
29.06.2025 року відповідач, без проведення консультацій, передбачених ч.4 ст. 57 МКУ, прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2025/000138/1 від 29.05.2025року, в зв`язку з тим, що наданих документів недостатньо для підтвердження митної вартості товару. 
На цій підставі відповідач використав наявну у нього інформацію щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей з розрахунку 5,30 доларів США за 1 кг товару.
На підставі даного рішення відповідач оформив картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2025/000452 від 29.05.2025р.
Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідача, але з метою випуску у вільний обіг швидкопсувних товарів скористався правом наданим ч. 3 ст. 52 МКУ та оформив 29.05.2025р. нову МД № 25UA205050020597U0.
Керуючись ч.8 ст.55 МКУ позивач надав відповідачу, протягом 80 днів з дня випуску товарів, додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються, а саме:
- платiжне доручення № 83 вiд 20.05.2025 з листом-роз`ясненням вiд 20.08.2025р. щодо оплати;
- акт надання послуг перевезення № 64 вiд 30.05.2025, виправлений рахунок перевізника № 64 вiд 23.05.2025, платіжне доручення про оплату перевезення №2062550 від 21.06.2025, лист перевізника від 30.05.2025 про зміну суми оплати;
- договiр з литовським експедитором UAB "VPA LOGISTICS" вiд 11.07.2022 №22LОG05/56 та додаткова угода;
- платiжне доручення про оплати литовському експедитору № 1572546 вiд 15.07.2025, № 1672551 вiд 16.07.2025, № 1772529 вiд 17.07.2025, № 2172509 вiд 21.07,2025. А також реєстр платежiв на оплату №l40725 вiд 14.07.2025р.;
- прайс-лист вiд 17.05.2025, а також лист постачальника вiд 07.08.2025р. з роз`ясненнями щодо умов поставки;
- коносаменти: BL_2870177, BL _2876843, BL_2879З14;
- лист про відсутність страхування № 666 від 26.06.2024р.
Однак відповідач не скасував рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2025/000138/1 від 29.05.2025р., про що повідомив листом № 7.3-2/15-02/14/10047 від 27.08.2025р.
Не погоджуючись із здійсненим відповідачем коригуванням митної вартості імпортованого товарів, Товариство звернулось до суду з даним позовом.
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 49 МК України передбачено те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За змістом ч.1,2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до ч.2 ст.52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Положення статті 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч.1 ст.53 МК України).
Згідно з ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Ч.3 ст.53 МК України передбачає, що обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За змістом ч.4 ст.53 МК України у разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.
Відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно з ч.1 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
За приписами ч.2 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За змістом ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до ч.5 ст.54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з положеннями ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 згаданого Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 згаданого Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 згаданого Кодексу.
Частини 1, 2 ст.55 МК України передбачають, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі неправильно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).
Крім того, ч.1 ст.58 МК України визначено умови, за яких застосовується метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. У частині другій цієї статті передбачено, коли такий метод не застосовується, а саме: метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, в силу правового регулювання частини 4 і 5 статті 58 МК України, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Порядок визначення митної вартості за резервним методом регламентований положеннями статті 64 МК України.
За змістом ст.64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з тим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Як зазначено вище, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
За результатами аналізу вищезазначених положень Митного кодексу України вбачається, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст.58 Митного кодексу України.
З метою усунення розбіжностей у документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч.2 ст.53 Митного кодексу України.
Разом з тим, витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Частиною четвертою статті 54 Митного кодексу України передбачено обов`язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.
Досліджуючи матеріали справи, встановлено, митний орган використовує аргумент про "неможливість ідентифікації платежу", оскільки платіжний документ містить збірну суму за кілька інвойсів одразу, тому трактується це як розбіжність, тому що не вдається перевірити 100% передоплату за конкретною проформою № S11169.
В свою чергу, позивач надав додатковий документ — лист-роз`яснення від 20.08.2025, в якому чітко деталізовано, яка саме частина загальної суми платіжної інструкції № 83 відноситься до проформи-інвойсу № S11169.
Згідно з судовою практикою, такі листи (а також акти звірки взаєморозрахунків або листи від іноземного контрагента про зарахування коштів) є належними доказами, що усувають сумніви щодо призначення платежу.
Те, що сума в платіжній інструкції є більшою за суму конкретного інвойсу, свідчить про оплату кількох партій товарів одночасно. 
Це є звичайною та законною комерційною практикою міжнародної торгівлі (оптимізація банківських комісій). Головне — щоб сума перерахованих коштів повністю покривала (або дорівнювала) вартість товару за оцінюваним інвойсом, що й підтверджує виконання умови про 100% передоплату.
Якщо митниця вважала, що для перевірки суми необхідні інші інвойси, згадані в графі 70, відповідач мав право та обов`язок запросити їх в межах процедури консультацій (ч. 3 ст. 53 МКУ).
Сам по собі факт ненадання інвойсів за іншими (не пов`язаними з цією декларацією) поставками не є підставою для відмови у визнанні митної вартості поточної партії товару.
Надані документи складають та доводять єдиний ланцюжок: контракт + проформа-інвойс № S11169 + платіжна інструкція № 83 + лист-роз`яснення від 20.08.2025 року у своїй сукупності дають чітку можливість ідентифікувати сплату повної вартості оцінюваного товару.
Документи не містять розбіжностей щодо ціни за одиницю товару чи загальної вартості партії. Наявність у платіжці інших інвойсів лише пояснює арифметичну різницю в загальній сумі переказу.
Правова позиція Верховного Суду неодноразово підтверджувала, що здійснення оплати одним платіжним документом за декількома інвойсами не може бути самостійною підставою для визначення митної вартості за резервними методами, якщо декларант надав розрахунки або роз`яснення, які дозволяють виокремити суму оплати за спірною поставкою.
Щодо розбіжностей у географічних назвах пунктів призначення.
Митниця вказує на суперечність, що у рахунку перевізника пунктом призначення вказано Львів, а в довідці про транспортні витрати та заявці — Київ. 
На цій підставі митний орган стверджує, що дані про витрати на доставку є «недостовірними або суперечливими», що заважає правильно визначити митну вартість (оскільки транспортні витрати до кордону України мають включатися до бази оподаткування).
При цьому, технічна помилка (описка) перевізника не спростовує факт перевезення.
Пріоритет фактичних документів перевезення (CMR / Коносамент) полягає в тому, що головним документом, який підтверджує реальний маршрут руху транспортного засобу з товаром, є міжнародна автомобільна накладна (CMR) або інший транспортний документ, де є відмітки митниці на кордоні та відмітка про доставку товару.
Якщо у CMR пунктом розвантаження/доставки вказано саме те місто, куди фактично прибув товар (Київ), то дані рахунку є лише технічною неточністю, яка перекривається офіційним транспортним документом.
Крім того, згідно зі ст. 58 МКУ, до митної вартості включаються витрати на транспортування оцінюваного товару до пункту перетину митного кордону України.
Оскільки і Львів, і Київ знаходяться всередині території України (після перетину кордону), різниця в кілометражі між кордоном та цими містами впливає лише на витрати по території України.
Довідка про транспортні витрати № 4111/3300 якраз і створюється для того, щоб розділити транспортні витрати на дві частини: «до кордону» (включаються в митну вартість) та «після кордону» (не включаються). Якщо сума «до кордону» розрахована правильно виходячи з реальної точки перетину (наприклад, КПП на західному кордоні), то кінцева точка (Львів чи Київ) не змінює базу оподаткування в частині митної вартості.
Судова практика виходить з того, що незначні розбіжності або технічні помилки в документах, які не впливають на числові показники митної вартості (ціну товару та вартість доставки до кордону), не можуть бути підставою для відмови в митному оформленні за першим методом.
Третє зауваження митниці полягає в умовах поставки DPU Klaipeda LT (Incoterms 2020) в обґрунтування того, що декларант неправильно розрахував транспортні витрати або структуру митної вартості.
Митний орган стверджує у рішенні, що якщо продавець доставив і розвантажив товар у Клайпеді (Литва), то подальше транспортування товару з Клайпеди до України (до Львова чи Києва, як обговорювалося в попередньому пункті) є обов`язком покупця (імпортера), і ці витрати мають бути чітко підтверджені та включені до митної вартості.
За умовами DPU (Delivered at Place Unloaded) Клайпеда, Литва, продавець несе всі ризики та витрати з доставки товару до порту чи термінала в Клайпеді та його розвантаження там.
З моменту розвантаження в Клайпеді всі подальші витрати (фрахт Клайпеда — кордон України, страхування тощо) переходять на покупця.
Митниця намагається пов`язати умови поставки з попереднім пунктом про транспортні витрати та довести, що калькуляція доставки від Клайпеди до кордону України є «непрозорою» через розбіжності в документах перевізника.
При цьому, умови поставки DPU Klaipeda чітко розмежовують, які витрати включені в ціну товару за інвойсом (доставка до Клайпеди), а які оплачуються окремо.
Витрати від Клайпеди до митного кордону України не входять у вартість товару за інвойсом, а отже, вони абсолютно законно та правильно були оплачені українським імпортером окремому українському чи міжнародному перевізнику за договором від 08.04.2017 № 03/17МП (про який йшлося у другому зауваженні митниці).
Оскільки пунктом передачі товару є Клайпеда, імпортер на виконання вимог ст. 58 МКУ надав повний пакет документів на підтвердження витрат на ділянку маршруту «Клайпеда (Литва) — кордон України»: договір з перевізником, заявку, рахунок № 64 та довідку про транспортні витрати № 4111/3300.
Той факт, що продавець виконав свої зобов`язання в Клайпеді, жодним чином не спростовує і не ставить під сумнів митну вартість товару, оскільки подальший ланцюжок доставки повністю задокументований декларантом.
Рахунок від перевізника № 64 та довідка № 4111/3300 чітко відокремлюють вартість транспортування від місця навантаження (Клайпеда) до кордону України.
Митниця не має правових підстав стверджувати про «невизначеність» митної вартості, адже ціна товару (до Клайпеди) є фіксованою в інвойсі, а витрати від Клайпеди до кордону чітко прораховані в транспортній довідці.
Крім зазначеного, Митний орган зазначає про невідповідність прайс-листа, посилаючись на відсутність у ньому умов поставки Incoterms.
Проте, прайс-лист є документом довільної форми, і декларант не несе відповідальності за його внутрішню структуру. Крім того, надання листа-роз`яснення від постачальника від 07.08.2025 повністю нівелює цей закид митниці.
Згідно зі ст. 53 Митного кодексу України (МКУ), прайс-лист виробника (продавця) належить до додаткових документів, які запитуються лише за наявності обґрунтованих сумнівів.
Прайс-лист — це документ виключно комерційного характеру, який відображає цінову політику продавця для невизначеного кола покупців (оферта). Він не має нормативно встановленої форми чи обов`язкових реквізитів щодо зазначення умов Incoterms, якщо це не передбачено внутрішніми правилами самого іноземного контрагента. Декларант не має юридичних підстав змінювати форму цього документа.
П`яте зауваження митниці (в наданих коносаментах відсутній товар №1 (ікра мойви), тому дані коносаменти не можуть бути використані для підтвердження заявленої митної вартості товару №1), демонструє глибоке нерозуміння митним органом суті міжнародних правил Інкотермс 2020 та логістики мультимодальних перевезень.
Митниця стверджує, що оскільки в коносаментах (морських транспортних документах) немає згадки про товар №1, ці коносаменти не підтверджують його митну вартість, тим самим трактують це як неповний пакет документів або розбіжність у відомостях про вантаж.
Коносамент — це документ морського перевезення до пункту DPU (Клайпеда).
За умовами DPU Клайпеда, продавець зобов`язаний доставити товар у Клайпеду та самостійно розвантажити його на місцевому терміналі чи складі.
Як саме продавець везтиме товар до Клайпеди (морем, залізницею чи авіа) — це виключно зона відповідальності та витрат продавця.
Покупець (український імпортер) не є стороною морського перевезення, яке організував продавець до Клайпеди. Коносаменти в даному випадку є документами, що стосуються внутрішніх логістичних процесів іноземного постачальника (або інших імпортерів, якщо товар консолідувався), і вони взагалі не є обов`язковими для декларанта при митному оформленні в Україні для умов DPU.
Оскільки продавець формував партію товару для передачі покупцеві у Клайпеді, товар №1 міг прибути в порт Клайпеди за іншим морським документом або іншим видом транспорту, головне, що на момент передачі товару покупцеві у Клайпеді вся партія (включаючи ікру мойви) була сформована, розвантажена та передана українському перевізнику.
Оскільки імпортер забрав товар у Клайпеді та ввіз його в Україну автомобілем (про що свідчать попередні документи), основним транспортним документом для митниці України є міжнародна автомобільна накладна (CMR).
Якщо в CMR, за якою товар фактично перетинав кордон України та прибув на митний пост, товар №1 (ікра мойви) зазначений та чітко ідентифікований, то відсутність його в коносаментах продавця до Клайпеди не має жодного правового значення для визначення митної вартості в Україні.
Зауваження відповідача щодо відсутності товару №1 у коносаментах є безпідставним, оскільки оцінюваний товар постачався на умовах DPU Klaipeda (Інкотермс 2020). 
Згідно з цими умовами, обов`язок з доставки товару до м. Клайпеда (Литва) та його розвантаження покладено виключно на продавця. 
Позивач не є учасником правовідносин з морського перевезення вантажу до моменту його передачі у м. Клайпеда. 
Належним транспортним документом, який підтверджує перевезення товару до митного кордону України та містить повні відомості про весь задекларований вантаж (в тому числі товар №1), є міжнародна автомобільна накладна (CMR)
Чинне законодавство не зобов`язує декларанта підтверджувати логістичні операції продавця, які здійснювалися до пункту поставки товару за Інкотермс».
За наведених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову. 
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд ,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 в адміністративній справі №160/34102/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 16 червня 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 19 червня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко