Справа № 167/278/26
Номер провадження 2/167/406/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2026 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Шептицької Н.В.,
з участю:
секретаря судового засідання Ващук О.В.,
представника позивача – адвоката Петрука В.А.,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі – позивач) до Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області (далі – відповідач) про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, визнання права власності на спадкове майно, 

в с т а н о в и в:

1.Короткий зміст позовних вимог.

16.03.2026 року позивач, від імені та в інтересах діє адвокат Петрук В.А., звернулася в суд з позовом до відповідача про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, визнання права власності на спадкове майно, визнання права на завершення приватизації.
30.03.2026 року представник позивача подав заяву про зміну предмету позову, зокрема просить про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, визнання права власності на спадкове майно (ас 55-57).
Позовна заява (з урахуванням зміну предмету позову), мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки – ОСОБА_2 і після його смерті відкрилася спадщина (далі – Спадкове майно):
-житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ;
-земельні ділянки площею 0,85 га, які призначені для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського (підсобного) господарства, що знаходяться на території с.Пожарки Луцького району Волинської області, які були передані йому у приватну власність рішенням Пожарківської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 28.12.1993 року №3/3.
Дане Спадкове майно позивач прийняла шляхом спільного і постійного проживання із спадкодавцем. Інших спадкоємців немає.
Постановою нотаріуса Рожищенської держаної нотаріальної контори від 07.02.2026 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на Спадкове майно у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на житловий будинок і земельні ділянки та розбіжністю в архівному витязі з рішення сесії Пожарківської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 28.12.1993 року №3/3 щодо передачі у приватну власністю земельних ділянок ОСОБА_2 , тоді як у свідоцтві про смерть зазначений ОСОБА_2 .
На даний час Пожарківська сільська рада Рожищенського району Волинської області виправити допущені помилки не може через припинення цієї сільської ради, як юридичної особи та приєднання сіл до Рожищенської міської ради, яка є правонаступником.
Встановлення фактуналежності правовстановлюючого документа, що має юридичне значення, необхідне заявниці для оформлення своїх спадкових прав після смерті чоловіка.
Враховуючи вищенаведене, з посиланням на норми чинного законодавства, представник позивача просить встановити факт належності ОСОБА_2 рішення сесії Пожарківської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 28.12.1993 року №3/3 щодо передачі у приватну власністю земельних ділянок ОСОБА_2 , та визнати за позивачем право власності на Спадкове майно.

2.Рух справи в суді.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2026 року, справу передано на розгляд головуючому судді Шептицькій Н.В. (46).
Ухвалою головуючої судді від 20.03.2026 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, витребувані матеріали спадкової справи, призначено підготовче засідання (ас 47-48).
Ухвалою суду від 20.04.2026 року витребувало з Волинського обласного державного нотаріального архіву матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , розгляд справи відкладено (ас 67-68).
04.05.2026 року в суд надійшли матеріали спадкової справи (ас 75-86)

3. Правова позиція учасників справи.

Учасники справи в підготовче засідання не з`явились.
Представник позивача в підготовчому засіданні 15.06.2026 року позовні вимоги (з урахуванням зміну предмету позову) підтримав з підстав, наведених у позовній заяві і заяві про зміну предмету позову, просив позов (з урахуванням зміну предмету позову) задовольнити. 16.06.2026 року представник позивача подав заява про розгляд справи у відсутності його та позивача, просить позов задовольнити, не заперечує щодо ухвалення рішення в підготовчому засіданні, судовий збір залишити за позивачем .
12.06.2026 року представник Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у задоволенні позовних вимог не заперечує (ас 91).
Суд ухвалив: подальший розгляд справи у підготовчому засіданні проводити у відсутності учасників справи, згідно ч.1 ст.198, ч.1 ст.223 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Враховуючи ту обставину, що станом на день проведення підготовчого засідання відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог (з урахуванням зміну предмету позову) і дане заперечення не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторона позивача не заперечує щодо ухвалення рішення в підготовчому засіданні, суд доходить висновку про ухвалення рішення у підготовчому засіданні.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття рішення у цій справі є 19.06.2026 року - дата складення повного судового рішення.

4. Встановлені в підготовчому засіданні обставини та досліджені докази на їх підтвердження.

У підготовчому засіданні, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки – ОСОБА_2 і після його смерті відкрилася спадщина:
-житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ;
-земельні ділянки площею 0,85 га, які призначені для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського (підсобного) господарства, що знаходяться на території с.Пожарки Луцького району Волинської області, які були передані йому у приватну власність рішенням Пожарківської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 28.12.1993 року №3/3.
ОСОБА_2 заповіту на випадок своєї смерті не залишив.
Дане Спадкове майно позивач прийняла у власність після смерті чоловіка шляхом спільного і постійного проживання із спадкодавцем. Інших спадкоємців за законом та/або тих, що мають право на обов`язкову частку, немає.
Постановою нотаріуса Рожищенської держаної нотаріальної контори від 07.02.2026 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на Спадкове майно у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на житловий будинок і земельні ділянки та розбіжністю в архівному витязі з рішення сесії Пожарківської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 28.12.1993 року №3/3 щодо передачі у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_2 , тоді як у свідоцтві про смерть зазначений ОСОБА_2 .
На даний час Пожарківська сільська рада Рожищенського району Волинської області виправити допущені помилки не може через припинення цієї сільської ради, як юридичної особи та приєднання сіл до Рожищенської міської ради, яка є правонаступником.
Встановлення фактуналежності правовстановлюючого документа, що має юридичне значення, необхідне заявниці для оформлення своїх спадкових прав після смерті чоловіка.

Встановлені в підготовчому засіданні обставини підтверджуються дослідженими письмовими доказами: постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.02.2026 року (ас 14), свідоцтвом про одруження (ас 15), рішенням сесії Пожарківської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 28.12.1993 року №3/3 щодо передачі у приватну власністю земельних ділянок ОСОБА_2 (ас 16зв-19), архівним витягом з рішення сесії Пожарківської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 28.12.1993 року №3/3 щодо передачі у приватну власністю земельних ділянок ОСОБА_2 (ас 20зв), будівельним паспортом на забудову земельної ділянки (ас 21-25), випискою з погосподарської книги №3 за 2006-2010 роки Пожарківської сільської ради Рожищенського району Волинської області (ас 26), витягом з реєстру територіальної громади (ас 27), витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (ас 28), довідкою державного нотаріуса Рожищенської державної нотаріальної контори про склад спадкоємців від 20.02.2024 року (ас 29), повідомленням КП «Волиньпроект» Волинської обласної ради від 11.03.2024 року (ас 30), паспортом позивача (ас 32), рішенням Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області №1/23 від 10.12.2020 року (ас 33-38), свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 (ас 39), технічним паспортом на об`єкт нерухомого майна (ас 40-43), матеріалами спадкової справи №131/2009 (ас 75-86).

5. Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно та у зв`язку із зазначення у правовстановлюючому документі ініціалів власника спадкового майна замість повного зазначення імені та по батькові.

6. Надаючи правову оцінку встановленим у підготовчому засіданні фактичним обставинам справи щодо Спадкового майна, суд керується такими нормами права.

Відповідно до пункту 6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Згідно ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п.1 Постанови Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Згідно п.12 зазначеної Постанови, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищ, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Правонаступником Пожарківської сільської ради Рожищенського району Волинської області є Рожищенська міська рада Луцького району Волинської області (ас 33-38), проте, яка об`єктивно не може внести зміни та/або виправити помилку в рішенні сесії Пожарківської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 28.12.1993 року №3/3 щодо передачі у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_2 .

Відповідно до пунктів 10, 11 Порядку виконання архівними установами запитів юридичних та фізичних осіб на підставі архівних документів та оформлення архівних довідок (копій, витягів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02 березня 2015 року № 295/5, невідповідність окремих відомостей, що містяться в документах архіву, даним, викладеним у запиті, не може бути перешкодою для внесення їх до тексту архівної довідки, якщо інша документна інформація не залишає сумніву у тотожності особи чи певних фактів. Прізвище, ім`я та по батькові особи, стосовно якої запитується інформація, подаються згідно з архівними документами. Різночитання, невідповідність їх написання в запиті та в архівних документах позначаються словами "так у документах".
Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

7. Висновки суду в частині вимоги про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

З копії архівного витягу з рішення сесії Пожарківської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 28.12.1993 року №3/3 щодо передачі у приватну власність земельних ділянок вбачається, що було вирішено: «Виділити присадибні ділянки для ведення особистого підсобного господарства слідуючим громадянам: ОСОБА_2 – 0,15 га. Передати у приватну власність безплатно земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків та ведення особистого підсобного господарства слідуючим громадянам: ОСОБА_2 – 0,85 га» (ас 20зв). 
Суд зауважує, що написання ініціалів імені та по батькові ОСОБА_4 , замість зазначення повного імені та по батькові, у вищевказаному правовстановлюючому документі є звичайною практикою такого написання власних імен громадян в рішеннях сесій сільських рад в Україні в той історичний період.
Від встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа ОСОБА_2 безпосередньо залежить настання юридичних наслідків - прийняття спадщини після смерті чоловіка і вільного володіння, користування, розпорядження заявницею даним майном.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд встановив факт належності ОСОБА_2 рішення сесії Пожарківської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 28.12.1993 року №3/3 щодо передачі у приватну власність земельних ділянок рішення.
Оскільки даний факт підтверджений належними та допустимими письмовими доказами, іншим шляхом встановити факт належності рішення сесії не можливо, встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно заявниці для оформлення своїх спадкових прав після смерті чоловіка, і не пов`язане із спором про право, за таких обставин суд доходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 в цій частині вимог підлягає задоволенню.

8. Надаючи правову оцінку встановленим у підготовчому засіданні фактичним обставинам справи щодо вимоги про визнання права власності на спадкове майно, суд керується такими нормами права.

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України, здійснення права на спадкування, право на спадщину виникає у день її відкриття. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Так, не можна прийняти лише якусь частину майна, що входить до складу спадщини, а від іншої частини відмовитися взагалі чи прийняти її під якоюсь умовою. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

В підготовчому засіданні встановлено, що позивач вчасно і належним чином прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на день його смерті.
Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в підготовчому засіданні докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позивач вчасно і належним чином прийняла спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак не оформила право власності на Спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього.

За таких встановлених обставин суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2002 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
Судом встановлено, що позивач належним чином зареєструвати право власності на спадкове майно, яке вона прийняла в порядку спадкування за законом, належним чином немає можливості через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельні ділянки, про що приватним нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
До 19 січня 1996 року, згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в населених пунктах. Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29 червня 1998 року. Саме цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09 червня 1998 року №121.
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (зокрема й право власності на нерухоме майно ч.1 ст.4 Закону).
Згідно ч.4 ст.3 вищезазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Крім того, Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений Інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність, згідно наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 13 грудня 1995 року.
Згідно п.п. 4, 7 цієї Інструкції, підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї Постанови від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.
Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості.
Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:
- документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;
- виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.
Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.
Дані нормативно-правові акти та встановлені у судовому засіданні обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , рік побудови - 1974, побудований відповідно до діючого на час його будівництва законодавства і право власності на нього належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування, а земельна ділянка площею 0,85 га за адресою: с.Пожарки Луцького (раніше – Рожищенського) району Волинської області була надана у власність спадкодавцю відповідно до діючого на той час законодавства і право власності на неї належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування.

Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Відповідно до ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.
Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України.

9. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення в частині вимог про визнання права власності на спадкове майно.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи вищенаведене у сукупності, а саме, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першой черги після смерті ОСОБА_2 , яка вчасно і належним чином прийняла спадщину після його смерті, але зареєструвати право власності на спадкове майно немає можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане спадкове майно та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно за ОСОБА_2 , то суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині є підставні, обгрунтовані і підлягають до задоволення, тому слід визнати за позивачем право власності на спірне Спадкове майно.

Враховуючи заяву представника позивача, судові витрати слід залишити за позивачем.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити також наступне.
Розглянувши позов, пред`явлений до Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області, суд врахував, що територіальна громада (в особі органу місцевого самоврядування) може бути відповідачем у даній справі, оскільки, крім позивача, відсутні інші спадкоємці за законом та/або за заповітом, які прийняли спадщину, як вбачається з матеріалів спадкової справи №131/2009.
Керуючись ст.ст.12,13,77,81,83,141,200,223,247,258,259,263,264,265,268,п.5 ч.2 ст.293, п.6 ч.1 ст.315, 318 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, визнання права власності на спадкове майно – задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_2 , жителю села Пожарки Луцького району Волинської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішення сесії Пожарківської сільської Ради народних депутатів Рожищенського району від 28 жовтня 1993 року №3/3, за яким передано у приватну власність безплатно земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлових будинків та ведення особистого підсобного господарства слідуючим громадянам: …, ОСОБА_2 – 0,85 га.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , рік побудови – 1974 року, загальною площею58,2 м2, житловою площею – 48,1 м2, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки площею 0,8500 га, місце розташування: Волинська область, Луцький район, Рожищенська територіальна громада, село Пожарки, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації:  АДРЕСА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Рожищенська міська рада Луцького району Волинської області, адреса: місто Рожище Луцького району Волинської області, вулиця Незалежності, 60, код ЄДРПОУ 04333268.

Дата складення повного тексту рішення суду: 19.06.2026 року.

Головуючий суддя Шептицька Н.В.