ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м.Чернівці
08 травня 2026 року 	Справа № 926/377/26	

Суддя Господарського суду Чернівецької області Гушилик С., за участю помічника судді Петровської В.С., яка за дорученням судді виконує повноваження секретаря судового засідання, розглянувши справу №926/377/26

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Пері Україна” (07400, Київська обл., м.Бровари, вул.Об`їзна дорога, б.60)

До відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю “Зизифус” (58004, м.Чернівці, пров.4-й Ходорівський, б.1-А)
2) Товариства з обмеженою відповідальністю “РС Груп” (58004, м.Чернівці, вул.Мукачівська, б.7-Б)
3) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
4) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

Про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 1465285,04 грн

За участі представників: 
Від позивача: Малеванчук І.В. – адвокат (ордер ВК №1209126 від 28.01.2025р.)
Від відповідача -1: не з`явився
Від відповідача - 2: не з`явився
Від відповідача - 3: не з`явився
Від відповідача - 4: Василинчук А.В. – адвокат (ордер СЕ 1138323 від 08.05.2026р.)

Технічна фіксація судових засідань здійснюється за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю “Пері Україна” звернулося до Господарського суду Чернівецької області з вимогою про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Зизифус”, Товариства з обмеженою відповідальністю “РС Груп”, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 1465285,04 грн за договором №СО-25-0000477 від 15.04.2025 року про оперативну оренду обладнання.
В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та ТОВ “Зизифус” 15.04.2025 року укладено договір оренди обладнання №СО-25-0000477, згідно якого останній надає орендарю у тимчасове оплатне користування будівельну опалубку Peri (в т.ч. окремі елементи опалубки, спеціалізовану тару для її транспортування), іменовану надалі “обладнання”, асортимент, кількість, і вартість якого вказуються в актах прийому-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору. У зв`язку із несплатою наданих послуг з оренди, послуг транспортування обладнання, послуг з ремонту обладнання, вартість пошкодженого обладнання та вартість повернутого обладнання, у ТОВ “Зизифус” утворилась заборгованість в розмірі 1465285,04 грн, яку позивач просить стягнути.
Для належного виконання умов договору оренди обладнання, між ТОВ “Пері Україна” та ТОВ “Зизифус” укладено договори поруки, а саме: №СО-25-0000666 від 27.05.2025 року з громадянином ОСОБА_3 , №СО-25-0000569 від 15.04.2025 року з громадянкою ОСОБА_2 , та №СО-25-0000480 від 15.04.2025 року з ТОВ “РС Груп”, згідно яких поручителі поручаються перед ТОВ “Пері Україна” за виконання ТОВ “Зизифус” у повному обсязі своїх обов`язків за договором оренди №СО-25-0000477 від 15.04.2025 року, у відповідності до вимог п.3 договорів поруки, позивач направив поручителям вимоги про погашення боргу, однак заборгованість сплачена не була, у зв`язку із чим позивач останній звернувся до суду про солідарне стягнення з відповідачів суми заборгованості. 
29.01.2026 року відділом документального та інформаційного забезпечення суду зареєстровано матеріали позовної заяви за вх.№377, позовну заяву передано судді Гушилик С. 
Ухвалою суду від 02.02.2026 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 23.02.2026 року та задоволено заяву представника позивача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами суду.
Ухвалою суду від 23.02.2026 року відкладено підготовче засідання на 18.03.2026 року.
23.02.2026 року від представника відповідача – 1 надійшла заява про вступ у справу в якості представника (вх.№706). 
До початку судового засідання 18.03.2026 року від відповідача – 3 надійшла заява про відкладення підготовчого засідання (вх.№1074) (т.1, а с.186).
Від представника відповідача – 1 надійшли письмові пояснення, в яких зазначає, що договір оренди обладнання підписаний неуповноваженою особою та укладений з порушенням умов ст.44 Закону України “Про товариства з обмеженою відповідальністю”, відсутні повноваження технічного директора на підписання актів, гарантійний платіж використано неправильно та поручителі не отримували вимоги про сплату коштів (вх.№1238) (т.1, а.с.187-201).
Ухвалою суду від 18.03.2026 року відкладено підготовче засідання на 03.04.2026 року.
20.03.2026 року від представника позивача надійшли заперечення на письмові пояснення відповідача -1 (вх.№1290), в яких наполягає на тому, що договір є укладеним, у разі наявності печатки орендаря на акті прийму-передачі, такий акт вважається підписаним та має юридичну силу, первинні бухгалтерські документи фіксують факт вчинення господарських операцій та не є правочином, відповідно довіреність на підписання актів не вимагається, гарантійний платіж використано вірно (т.2, а.с.1-46).
До початку судового засідання 03.04.2026 року від представника відповідача 1 надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№1497), в яких останній наполягає на тому, що поручителі не отримували вимоги про сплату коштів від позивача, а відтак права вимоги до них у позивача немає (т.2, а.с.47-52).
Ухвалою суду від 03.04.2026 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 01.05.2026 року.
В судовому засіданні 01.05.2026 року представник відповідача 1 просила оголосити перерву для мирного врегулювання спору, в свою чергу, представник позивача заперечив щодо оголошення перерви.
Заслухавши представників сторін, суд оголосив перерву до 08.05.2026 року.
До початку судового засідання 08.05.2026 року від представник відповідача 1 надійшло клопотання про відкладення судового засідання (вх.№1871), від представника відповідача 4 надійшла заява про вступ у справу як представника (вх.№2163) та клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи (вх.№1874).
В судове засідання 08.05.2026 року відповідачі 1, 2, 3 явку своїх уповноважених представників у судове засідання не забезпечили.
Представниця відповідача 4 підтримала власне клопотання посилаючись на те, що ОСОБА_2 договір поруки не підписувався, про укладання такого договору вона не знала, а відтак представниця просила призначити судово-почеркознавчу експертизу.
В свою чергу, представник позивача просив відмовити в задоволенні клопотання про призначення експертизи посилаючись на те, що вона подана поза межами процесуальних строків, та підтримав позовні вимоги які просив задовольнити.
Заслухавши представників сторін, розглянувши клопотання представника відповідача 4, суд зазначає наступне.
У відповідності до ч.1 ст.99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права (ч.2 ст.98 ГПК України).
Зі змістом ст.ст.73, 99 ГПК України висновок експерта складається за результатами проведення судової експертизи та є одним із видів доказів у справі; експертиза призначається судом за його власною ініціативою або за клопотанням учасника справи у випадку, коли суд вважає, що має дійсну потребу у спеціальних знаннях для встановлення певних фактичних даних, що входять до предмета доказування.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.
Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. 
Наведений правовий висновок є усталеним в судовій практиці Верховного Суду (постанови від 12.05.2021 у справі №922/1791/20, від 14.01.2021 у справі №905/1055/19, від 25.05.2021 у справі №912/1735/19 та ін.).
Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 у справі №927/685/20).
Предметом спору є вимога про стягнення заборгованості в розмірі 1465285,04 грн, яка виникла внаслідок порушення умов договору №СО-25-0000477 від 15.04.2025 року про оперативну оренду обладнання ТОВ “Зизифус”, тоді як громадянка ОСОБА_2 , яка згідно витягу з ЄДР є засновником даного товариства, у розгляді справи по суті, з порушенням усіх процесуальних строків заявила про призначення почеркознавчої експертизи договору поруки, при цьому, жодним чином не обґрунтовуючи проведення такої експертизи.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Варто зауважити, що представниця відповідача 4 подала клопотання про призначення експертизи на стадії розгляду справи по суті, а саме перед початком судового засідання 08.05.2026 року, але не скористалась своїм правом клопотати про поновлення строку для подачі такого клопотання та не направила його іншим учасникам судового процесу, що суперечить процесуальним нормам.
Слід також наголосити, що підготовче засідання у даній справі неодноразово було відкладено, представниця ТОВ “Зизифус” була присутня у засіданнях, проте, ОСОБА_2 , яка, згідно витягу з ЄДР, є засновником та кінцевим бенефіціаром ТОВ “Зизифус”, не скористалась своїм правом на подання відзиву на позов або будь яких заперечень стосовно позовних вимог не надала, а також в межах процесуальних строків не надала будь-яких клопотань.
На переконання суду, наявних в матеріалах справи доказів є достатньо для встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для вирішення спору по суті.
Слід також зазначити, що суперечливість тверджень сторін не є тотожною суперечливості наданих ними доказів.
У спірному випадку відповідач 4 не довів наявності необхідної сукупності умов для призначення судової експертизи, як це передбачено у ч.1 ст.99 ГПК України, також варто зазначити, що представниця відповідача 4 не надала суду підстав для зупинення провадження у справі, її клопотання про призначення експертизи необґрунтоване, у зв`язку із чим суд прийшов висновку про відмову в його задоволені.
Щодо відстутності у судовому засіданні представників відповідачів.
Суд зазначає про належне ним виконання обов`язку щодо повідомлення усіх учасників справи про час, дату та місце розгляду справи, зокрема відповідачі повідомлені, шляхом надіслання ухвал суду на їх юридичну адресу, які підтверджуються витягами з ЄДР: на адресу ОСОБА_2 “ АДРЕСА_2 ”, остання поштову кореспонденцію отримала, на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю “РС Груп” “58004, м.Чернівці, вул.Мукачівська, б.7-Б” - поштові відправлення повернулись до суду з відмітками “адресат відсутній за вказаною адресою” та на адресу ОСОБА_1 “ АДРЕСА_1 ” - поштова кореспонденція повернулась неврученою з відміткою “адресат відсутній за вказаною адресою”, однак останній отримав ухвали в електронному кабінеті в системі Електронний суд, що підтверджується довідками про доставку електронних листів, а також його клопотанням про відкладення судового засідання (вх.№1074 від 18.03.2026р.).
Частиною 2 статті 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.
Окрім того, у зв`язку з нез`явленням представників відповідачів 2, 3, 4 до суду, їх було повідомлено також через офіційний сайт Господарського суду Чернівецької області.
Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч.ч.2, 3 ст.120 ГПК України).
Відповідно до п.4 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за місцезнаходженням.
За загальними вимогами п.91 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270, інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка.
Рекомендовані поштові відправлення підлягають доставці до дому (п.92 правил). Вручення рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка" в об`єкті поштового зв`язку не передбачено (п.102 правил).
У разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. За письмовою заявою відправника/адресата строк зберігання поштових відправлень, внутрішніх поштових переказів може бути продовжений за додаткову плату до двох місяців з дня надходження до об`єкта поштового зв`язку місця призначення. У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" або "Адміністративна послуга" рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 99-3, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення (п.116 правил).
Здійснення зберігання рекомендованих листів із позначкою "Судова повістка", які не вручені під час доставки до дому із причин відсутності адресата, правилами не передбачено, а отже, повернення такого повідомлення із зазначенням причини невручення закінчення встановленого строку зберігання, суперечить вимогам правил, та фактично відповідає причині повернення у зв`язку з відсутністю адресата.
Аналізуючи зазначені вище положення правил надання послуг поштового зв`язку, слід дійти висновку, що повернення судових рішень із проставленням у поштовому повідомленні відмітки про закінчення строку зберігання поштового відправлення, є підтвердженням відсутності особи адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні, слід вважати днем вручення судового рішення в порядку п.5 ч.6 ст.242 ГПК України.
Сам лише факт неотримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на подання зокрема відзиву на позов, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.
Суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268/заі18), а також Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №913/879/17, від 21.05.2020 року у справі№10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі №24/260-23/52-б та від 18.03.2021 року у справі №911/3142/19, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.
Також, суд зазначає, що у відповідності до п.1 ч.6 ст.6 ГПК України, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Також варто наголлосити, що відповідач 2, який є юридичною особою, не має зареєстрований електронний кабінет в системі Електронний суд, що суперечить ст.6 ГПК України.
Відповідачі 2, 3, 4 не були позбавлені можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень" та ознайомитися з ухвалами Господарського суду Чернівецької області та визначеними у них датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво його інтересів в судових засіданнях.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1, п.1 ч.3 ст.202 ГПК України).
Відповідно до ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. 
З наведеного суд констатує про повідомлення відповідачів 2, 3, 4 належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Суд зазначає, що відповідачі не скористались своїм правом на подання відзиву та направлення своїх представників, а відтак, суд приходить висновків про можливість розгляду справи за відсутності їх представників за наявними у справі документами.
Що є стосується письмового клопотання представника відповідача 1 про відкладення судового засідання, яке подане безпосередньо перед його початком, суд не вбачає підстав для його задоволення, з огляду на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, окрім того, суд вже відкладав розгляд справи за клопотанням відповідача 1 і надавав йому час для врегулювання спору, попри заперечення представника позивача і повторне задоволення аналогічного клопотання призвело б до безпідставного затягування процесу. 
Слід зазначити, що при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених у ст.ст.2, 4 ГПК України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. 
В силу норм ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997p. і набула чинності в Україні 11.09.1997p.
З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Суд з метою належного виконання свого процесуального обов`язку щодо розгляду справи по суті, керується п.10 ч.3 ст.2 ГПК України, що кореспондується із ст.129 Конституції України, за якою однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи.
У відповідності до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти цього кримінального обвинувачення. 
Завдання господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. 
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
З урахуванням вищевикладеного, справа розглянута в межах розумних строків. 
Заслухавши представника позивача та відповідача 4, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд -
ВСТАНОВИВ:
Між Товариством з обмеженою відповідальністю “Пері Україна” (далі – орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Зизифус” (далі – орендар) укладено договір оперативної оренди обладнання №СО-25-0000477 від 15.04.2025 року (далі – договір оренди), згідно якого договору орендодавець надає орендарю у тимчасове оплатне користування (оренду) будівельну опалубку Peri (в т.ч. окремі елементи опалубки, спеціалізовану тару для її транспортування), іменовану надалі “обладнання”, асортимент, кількість, і вартість якого вказуються в актах прийому-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору (п.1.1 договору) (т.1 а.с.9-13).
Згідно з п.1.2, договору оренди обладнання надається в оренду для використання орендарем на будівельному майданчику за адресою: вул.Галицький Шлях, 21, м.Чернівці.
Передача обладнання в оренду (з оренди) здійснюється на підставі акту (ів) прийому-передачі. Асортимент обладнання, яке передається орендарю узгоджується сторонами додатково (п.п.2.1, 2.2 договору оренди).
У відповідності до п.2.3 договору оренди, обладнання, що передається в оренду за цим договором є власністю орендодавця і належить до його основних фондів. Амортизаційні відрахування на обладнання нараховуються орендодавцем і використовуються на його повне відновлення. Покращення обладнання, що здійснюється за рахунок амортизаційних відрахувань, є власністю орендодавця. Поточний і капітальний ремонт обладнання здійснюється орендодавцем. Орендар не має права здійснювати будь-які зміни (покращення, ремонт тощо) обладнання (п.2.3 договору оренди).
Пунктом 3.1 договору оренди передбачено, що договір набирає чинності та вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Цей договір є договором найму, який укладений на невизначений строк відповідно до ст.763 Цивільного кодексу України.
Датою початку строку оренди обладнання вважається дата підписання акту приймання-передачі обладнання в оренду повноважними представниками сторін. Датою закінчення строку оренди обладнання вважається дата, яка передує даті підписання акту приймання-передачі обладнання із оренди повноважними представниками сторін (п.3.2 договору оренди).
Згідно з пп.4.1.1 п.4.1 договору оренди, розмір орендної плати (без ПДВ) за одиницю обладнання за один календарний день зазначається сторонами в додатках до цього договору.
Орендна плата в грошовому вираженні щомісячно розраховується орендодавцем на підставі фактичної кількості днів користування обладнанням згідно актів прийому-передачі обладнання. Орендодавець до 10 (десятого) числа кожного місяця, наступного за оплачуваним (за який нарахована орендна плата), направляє орендарю поштою (цінним листом із описом вкладення) оригінал підписаного та скріпленого печаткою орендодавця акту наданих послуг в двох примірниках (п.п.4.2.1, 4.2.2 договору оренди).
Відповідно до п.4.2.3 договору оренди орендар зобов`язаний підписати і повернути орендодавцю один підписаний уповноваженою особою орендаря та скріплений печаткою орендаря оригінали акту наданих послуг до 20 (двадцятого) числа наступного місяця за яким нарахована орендна плата. У разі неповернення (несвоєчасного повернення) підписаного та скріпленого печаткою орендаря акту наданих послуг і відсутності письмової мотивованої відмови орендаря від підписання цього акту (із доданням відповідного розрахунку на підставі підписаних сторонами актів прийому-передачі обладнання), такий акт і сума орендної плати в грошовому вираженні вважаються беззастережно визнаними орендарем, а послуга є такою, що прийнята в повному обсязі (на вказану в акті прийому-передачі суму). 
Орендар сплачує орендну плату щомісячно протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня закінчення оплачуваного (за який нарахована орендна плата) місяця (п.4.2.4 договору оренди).
Відповідно до п.4.2.5 договору оренди, при наявності заборгованості за цим договором, суми оплат, що надходять від орендаря зараховуються орендодавцем як оплата заборгованості за більш ранній неоплачений період, незалежно від відомостей про призначення платежів, вказаних в платіжних документах орендаря.
Всі платежі за цим договором, що носять компенсаційний характер та/або спрямовані на відшкодування витрат чи збитків орендодавця, в тому числі, але не виключно: відшкодування шкоди, спричиненої орендодавцю; компенсація вартості пошкодженого, втраченого або знищеного обладнання орендодавця; компенсація вартості різних операцій з організації та здійснення транспортування обладнання, його ремонту, очищення та доукомплектування в результаті порушення орендарем своїх зобов`язань за договором та інші операції, передбачені договором або необхідні в процесі його виконання, - збільшують договірну (контрактну) вартість послуг оренди, що надаються за цим договором (п.4.3 договору оренди).
Орендар зобов`язаний своєчасно і належним чином прийняти/повернути орендоване обладнання, своєчасно сплачувати орендну плату відповідно до умов договору, вживати всі можливі та необхідні для збереження обладнання заходи (в т.ч. по забезпеченню пожежної безпеки обладнання та місця його зберігання; по забезпеченню належних умов, за яких неможливим є протиправне заволодіння обладнання з боку третіх осіб або працівників орендаря), підтримувати його у справному стані, попереджувати його пошкодження та/або знищення. Нести всі витрати з утримання і ризик випадкового знищення (пошкодження) переданого в оренду обладнання з моменту його передачі орендарю відповідно до умов цього договору до моменту повернення обладнання з оренди. При пошкодженні та або втраті обладнання, допущені погіршення його стану (за виключного природнього зносу) або небезпеки їх допущення, невідкладно повідомити про це орендодавця (п.п.5.2.1, 5.2.2, 5.2.6, 5.2.7 договору оренди).
Згідно п.6.4 договору оренди, передача (повернення) обладнання оформлюється документально шляхом підписання сторонами акту прийому-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору. Представники сторін повинні діяти на підставі виданих на їх ім`я довіреностей. У разі наявності печатки орендаря на акту прийому-передачі, що засвідчує підпис його представника, такий акт прийму-передачі вважається підписаним уповноваженим представником орендаря та має юридичну силу.
Відповідно до п.9.1 договору оренди, виконання зобов`язань орендарем за цим договором забезпечується гарантійним платежем. 
Гарантійний платіж вноситься орендарем у грошовій сумі в розмірі 7% від вартості обладнання, яке передається в оренду за цим договором. Гарантійний платіж сплачується з врахуванням ПДВ (п.9.2 договору оренди).
Пунктом 9.3 договору оренди визначено, гарантійний платіж перераховується орендарем на банківський рахунок орендодавця до передачі обладнання в оренду із зазначенням призначення платежу: “гарантійний платіж за договором №СО-25-0000477 від 15.04.2025”. Без внесення гарантійного платежу обладнання в оренду не надається. 
За приписами п.9.4 договору оренди, гарантійним платежем забезпечуються всі зобов`язання/заборгованість орендаря перед орендодавцем за цим договором, в тому числі: зобов`язання/заборгованість з орендної плати, компенсаційних та інших виплат за договором тощо. орендодавець має право зарахувати гарантійний платіж в порядку передбаченому цим розділом договору в рахунок погашення цієї заборгованості/зобов`язань.
Пунктом 12.10 оренди унормовано, що кожна із сторін договору підтверджує та гарантує, що представник сторони, що підписує договір, має всі передбачені чинним законодавством і установчими документами сторони повноваження представляти сторону і підписувати від її імені договір, не вимагається ніяких попередніх/наступних схвалень стороною договору, не існує ніяких обмежень щодо підписання договору, за наявності будь-яких обмежень щодо юридичної дії цього договору, сторона цього договору зобов`язана повідомити про це іншу сторону негайно, вчинити всі необхідні дії щодо усунення зазначених обмежень та належного виконання умов цього договору до моменту їх усунення. У разі порушення зазначеної умови, винна сторона відшкодовує іншій стороні всі спричинені збитки.
Сторонами підписано специфікацію до договору (т.1 а.с.14-19).
Договір та додатки до нього підписані уповноваженими представниками сторін, доказів розірвання чи визнання договору недійсним матеріали справи не містять. 
На виконання умов договору, орендодавець передав, а орендар отримав обладнання в оренду, про що сторонами договору було складено акти прийому передачі на загальну суму 23430483,77 грн (т.1 а.с.20-32).
В період з 13.05.2025 року по 31.10.2025 року орендодавець надав орендарю обладнання, на виконання умов договору, на суму 2009187,54 грн з ПДВ, що підтверджується актами виконаних робіт (т.1 а.с.33-62), надано транспортні послуги по договору, що підтверджується підписаними актами виконаних робіт на загальну суму 112560,00 грн з ПДВ, що підтверджується підписаними актами виконаних робіт (т.1 а.с.63-72).
Орендарем було повернуто обладнання з оренди, згідно актів прийому передачі на загальну суму 23225855,20 грн (т.1 а.с.73-87).
Позивачем було надано відповідачу послуги з ремонту/очистки повернутого з оренди обладнання, що підтверджується складеними та підписаними зі сторони орендодавця акти виконаних робіт на загальну суму 88960, 98 грн з ПДВ (т.1 а.с.88-95).
При прийнятті з оренди обладнання, позивачем було виявлено пошкоджене обладнання, в зв`язку з чим ним було складено акт про відшкодування №20035107 від 10.10.2025 року на суму 260214, 52 грн (з ПДВ), однак акти повернулись від відповідача 1 не підписаними (т.1 а.с.96-97).
13.11.2025 року орендар листом повідомив орендодавця про втрату орендованого обладнання по договору в кількості 97 штук (одиниць обладнання). Також відповідно до вказаного листа, орендар взяв на себе зобов`язання відшкодувати вартість втраченого обладнання (т.1 а.с.99-101).
Протокол №182 від 21.11.2025 засідання робочої комісії з питань використання гарантійного платежу зараховано на баланс позивача 800000,00 грн (т.1 а.с.111а).
На підставі отриманого повідомлення та у відповідності до умов договору, позивачем було складено та направлено на адресу орендаря акт про відшкодування вартості неповернутого (втраченого) обладнання в кількості 97 штук (одиниць обладнання) вартістю 157452,00 грн з ПДВ (т.1 а.с.99а).
У зв`язку із тим, що орендар не оплатив надані йому послуги в повному обсязі, у останнього перед позивачем утворилась заборгованість, яка складається з: 2009187,54 грн (вартість наданих послуг оренди) + 112560,00 грн (вартість наданих послуг транспортування обладнання) + 88960,98 грн (вартість наданих послуг з ремонту/очистки обладнання) + 260214,52 грн (вартість повернутого (пошкодженого) обладнання) + 157452,00 грн (вартість неповернутого обладнання) + 363090,00 грн (сплачені кошти за надані послуги) – 800000,00 грн (гарантійний платіж, який зараховано в рахунок погашення боргу) = 1465285,04 грн.
В забезпечення виконання зобов`язань, між ТОВ “Пері Україна”, ТОВ “Зизифус” 15.04.2025 року укладено договори поруки №СО-25-0000480 з Товариством з обмеженою відповідальністю “РС ГРУП”, №СО-25-0000569 з громадянкою ОСОБА_2 , та 27.05.2025 року №СО-25-0000666 з громадянином ОСОБА_1 (далі – договори поруки), згідно яких поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником у повному обсязі своїх обов`язків за договором оренди №СО-25-0000477 від 15.04.2025 року, у тому числі за додатковими угодами до нього, які стосуються продовження строку дії договору оренди на визначений кредитором та боржником строк, а саме: сплата орендних платежів; сплата інших платежів, що передбачені договором оренди, у тому числі, неустойка (штраф, пеня), відшкодування заподіяних боржником збитків; повернення з оренди орендованого майна або, на вимогу кредитора, відшкодування вартості неповернутого з оренди майна, відшкодування витрат на його ремонт/очищення (т.1 а.с.112-114).
Слід відмітити, що тексти договорів поруки є аналогічними.
Відповідно до ч.2 договорів поруки, у разі порушення боржником обов`язків за договором оренди боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У разі невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобов`язань (повністю або частково), зазначених у п.1. цього договору, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Звернення кредитора до поручителя відбувається шляхом направлення повідомлення (виставлення вимоги про виконання) щодо факту порушення боржником обов`язків за договором оренди із зазначенням змісту порушення, суми боргу, а також на розсуд кредитора-штрафних санкцій і розміру завданої шкоди (ч.3 договорів поруки) (т.1 а.с.112-114).
Так як ТОВ “Зизифус” не було сплачено заборгованість, позивач 31.12.2025 року звернувся до поручителів з вимогою про погашення заборгованості, однак вимоги залишені без відповіді (т.1 а.с.115-117, 118-119).
У зв`язку із тим, що заборгованість не погашена орендарем та поручителями в розмірі 1465285,04 грн за договором №СО-25-0000477 від 15.04.2025 року про оперативну оренду обладнання, орендар звернувся до суду про солідарне стягнення заборгованості.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з приписами ст.11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Між сторонами у справі виникли права і обов`язки на підставі укладеного договору оренди будівельного обладнання (будівельної опалубки).
За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч.1 ст.759 ЦК України).
Відповідно до ст.762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Отже, праву орендаря користуватися переданим майном, кореспондується його безумовний обов`язок оплатити це користування.
Судом встановлено, що позивачем надано відповідачу 1 послуги з оренди обладнання, що підтверджується договором, актами приймання-передачі, актами виконаних робіт та частковими оплатами відповідача 1 за договором (т.1, а.с.9-95).
Відповідно до п.6.8.3 договору оренди орендар зобов`язаний повернути обладнання в очищеному від бетону, розібраному, готовому до подальшого використання вигляді, в справному і комплектному стані. обладнання, що повертається повинно бути розсортоване та підготовлено таким чином, щоб можливо було легко провести його перерахунок та оцінку.
Згідно з п.6.11 договору оренди, за результатом приймання обладнання за якістю орендодавець складає акт приймання-передачі, який підписується та скріплюється печаткою орендодавця та який містить наступні відомості: загальна кількість повернутого від орендаря обладнання; поламане обладнання (яке не підлягає ремонту (в т.ч. доукомплектації) та приведенню його у відповідність до “критеріїв оцінки матеріалу, що передається (повертається) в оренду (з оренди)” в зв`язку з неналежним користуванням обладнанням орендарем (“брак клієнт”) за наявністю; поламане (некомплектне) обладнання, що підлягає ремонту (доукомплектації) із зазначенням робіт, які необхідно зробити для його відновлення за наявністю; обладнання, що не підлягає ремонту в зв`язку із його природним зносом (“брак peri”) за наявністю; обладнання, яке потребує очистки за наявністю.
Відповідно до п.6.13 договору акт приймання-передачі (п.6.11 договору) є підставою для: відшкодування орендарем вартості витрат орендодавця на чистку неочищеного обладнання; відшкодування орендарем вартості витрат орендодавця на ремонт (доукомплектацію) поламаного обладнання, що підлягає ремонту; відшкодування орендарем вартості поламаного обладнання, що не підлягає ремонту (в т.ч. доукомплектації).
Так, відповідно до п.6.14 договору оренди у разі, якщо повернене обладнання від орендаря не відповідає “критеріям оцінки матеріалу, що передається (повертається) в оренду (з оренди)”, разом із актом приймання-передачі (п.6.11 договору) орендодавець відправляє орендарю рахунок, в якому зазначається сума до відшкодування орендарем. Також, у разі повернення орендарем поламаного (некомплектного) обладнання, орендодавцем може бути складений акт дефектування, який направляється орендарю разом із актом приймання-передачі та в якому зазначається перелік робіт щодо його відновлення, їх вартість. Орендар зобов`язаний розглянути отримані від орендодавця акт приймання-передачі (акт дефектування) протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня його (їх) відправки, підписати та скріпити печаткою акт приймання-передачі (акт дефектування), по одному примірнику оригіналів документів повернути орендодавцю.
Судом встановлено, що позивачем 10.10.2025 року належно надіслано Товариству з обмеженою відповідальністю “Зизифус” акт про відшкодування на суму 260214,52 грн цінними листами з описом вкладення, підтвердженням чого слугують поштові документи про направлення кореспонденції (описи вкладення, списки згрупованих відправлень Укрпошти та фіскальні чеки), які знаходяться в матеріалах справи (т.1 а.с.96-98).
Матеріалами справи підтверджується, що 13.11.2025 року орендар листом повідомив орендодавця про втрату орендованого обладнання по договору в кількості 97 штук (одиниць обладнання). Також відповідно до вказаного листа, орендар взяв на себе зобов`язання відшкодувати вартість втраченого обладнання, шляхом зарахування гарантійного платежу таким чином: 260214,52 грн в оплату відшкодування вартості пошкодженого обладнання; 88960,98 грн в рахунок вартості ремонту/очистки обладнання та 293372,50 грн в оплату оренди обладнання, на підставі чого позивачем було складено та направлено на адресу орендаря акт про відшкодування вартості неповернутого (втраченого) обладнання вартістю 157452,00 грн з ПДВ, яку останній оплатив частково (т.1, а.с.99-101).
У відповідності до протоколу №183 від 21.11.2025 року на засіданні комісії з питань використання гарантійного платежу позивачем 21.11.2025 року здійснено зарахування гарантійного платежу в сумі 800000,00 грн в наступному порядку: 293372,50 грн в рахунок погашення заборгованості з наданих послуг оренди; 417666,52 грн в рахунок відшкодування вартості обладнання ((260214,52 грн (вартість повернутого/пошкодженого обладнання) + 157452,00 грн (вартість втраченого обладнання)); 88960,89 грн в рахунок погашення заборгованості з наданих послуг ремонту/очистки обладнання (т.1, а.с.111а).
В своїх поясненнях відповідач 1 стверджував, що договір підписаний неуповноваженою особою, проте, таке тверження є хибним, так, у відповідності до п.12.10 договору оренди, кожна із сторін договору підтверджує та гарантує, що представник сторони, що підписує договір, має всі передбачені чинним законодавством і установчими документами сторони повноваження представляти сторону і підписувати від її імені договір, не вимагається ніяких попередніх/наступних схвалень стороною договору, не існує ніяких обмежень щодо підписання договору, за наявності будь-яких обмежень щодо юридичної дії цього договору, сторона цього договору зобов`язана повідомити про це іншу сторону негайно, вчинити всі необхідні дії щодо усунення зазначених обмежень та належного виконання умов цього договору до моменту їх усунення. У разі порушення зазначеної умови, винна сторона відшкодовує іншій стороні всі спричинені збитки.
В п.6.4 договору оренди зазначено, що передача (повернення) обладнання оформлюється документально шляхом підписання сторонами акту прийому-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору. Представники сторін повинні діяти на підставі виданих на їх ім`я довіреностей. У разі наявності печатки орендаря на акту прийому-передачі, що засвідчує підпис його представника, такий акт прийому-передачі вважається підписаним уповноваженим представником орендаря та має юридичну силу.
Представником ТОВ “Зизифус” не надано доказів в підтвердження того, що договір суперечить Закону України “Про товариства з обмеженою відповідальністю”, що договір був визнаним недійсним, або щодо того, що він звертався до правоохоронних органів з заявою про притягнення до відповідальності осіб, які підписали договір, який суперечить вимогам Закону.
При цьому, представник позивача підтверджує той факт, що з його боку договір був підписаний уповноваженою особою.
Судом встановлено, що сторони підписали договір без застережень, поставила на договорі свої печатки, договір виконувався сторонами, про що свідчать акти виконаних робіт та докази сплати, отже, суд вважає договір укладено належним чином, та є таким, що підлягає виконанню.
Таким чином, судом з достовірністю встановлено, що у ТОВ “Зизифус” наявна заборгованість перед ТОВ “Пері України” за договором оренди на суму 1465285,04 грн, доказів сплати заборгованості суду не надано, останнім така не спростована, а відтак позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Щодо солідарного стягнення заборгованості, суд зазначає наступне.
Як зазначалось судом раніше, в забезпечення виконання зобов`язань за договором оперативної оренди обладнання№СО-25-0000477 від 15.04.2025 року укладено договори поруки, а саме: 15.04.2025 року укладено договори поруки №СО-25-0000480 з Товариством з обмеженою відповідальністю “РС ГРУП”, №СО-25-0000569 з громадянкою ОСОБА_2 , та 27.05.2025 року №СО-25-0000666 з громадянином ОСОБА_1 (далі – договори поруки) (т.1 а.с.112-114).
Як вже було зазначено вище, договори поруки укладені між всіма відповідачами та аналогічні один одному.
Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Відповідно до ст.554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Частиною 1 договорів поруки визначено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником у повному обсязі своїх обов`язків за договором оренди №со-25-0000477 від 15.04.2025 року, у тому числі за додатковими угодами до нього, які стосуються продовження строку дії договору оренди на визначений кредитором та боржником строк, а саме: сплата орендних платежів; сплата інших платежів, що передбачені договором оренди, у тому числі, неустойка (штраф, пеня), відшкодування заподіяних боржником збитків; повернення з оренди орендованого майна або, на вимогу кредитора, відшкодування вартості неповернутого з оренди майна, відшкодування витрат на його ремонт/очищення.
Згідно ч.2 договорів поруки, у разі порушення боржником обов`язків за договором оренди боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобов`язань (повністю або частково), зазначених у п.1 договору, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором. звернення кредитора до поручителя відбувається шляхом направлення повідомлення (виставлення вимоги про виконання) щодо факту порушення боржником обов`язків за договором оренди із зазначенням змісту порушення, суми боргу, а також на розсуд кредитора-штрафних санкцій і розміру завданої шкоди (ч.3 договору поруки).
За приписами ч.4 договору поруки протягом семи календарних днів з моменту пред`явлення кредитором повідомлення (виставлення вимоги про виконання), поручитель зобов`язаний здійснити із кредитором розрахунки за невиконаними боржником зобов`язаннями (по яким прийнята порука). Поручитель здійснює із кредитором розрахунки шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок кредитора, якщо інше не буде додатково узгоджено сторонами.
Судом встановлено, що ТОВ “Пері Україна” 31.12.2025 року направлено вимоги поручителям про погашення заборгованості в сумі 1465285,04 грн, що підтверджується поштовими повідомленнями, які були направлені на поштові адреси, які зазначені у витягах з ЄДР, однак вони були залишені без відповіді (т.1 а.с.115-119).
Судом встановлено, що згідно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань громадянка ОСОБА_2 , являється засновником та кінцевим бенефіціаром ТОВ “Зизифус”, а громадянин ОСОБА_1 є керівником ТОВ “РС Груп” (т.1, а.с.142-143).
А відтак, суд приходить висновку, що твердження представниці відповідача 4 про те, що фізична особа ОСОБА_2 не підписувала договір поруки, яким поручилась за боржника ТОВ “Зизифус”, засновником якого вона є, та не знала про існування спору спростовано вищевикладеним.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю “РС Груп”, громадянин ОСОБА_1 та громадянка ОСОБА_2 , які отримали вимоги щодо свого обов`язку сплатити заборгованість, яка виникла у ТОВ “Зизифус”, отже зобов`язані солідарно відповідати перед позивачем за неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю “Зизифус” умов договору оренди обладнання, тому позовні вимоги щодо солідарного стягнення збитків за неналежне виконання договору оренди обладнання №СО-25-0000477 від 15.04.2025 року відповідачем 1 є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволенню.
Суд зазначає, що згідно з ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно зі ст.77 ГПК допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до ст.79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain).
Враховуючи положення ч.1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”, суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У висновках Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах “Трофимчук проти України”, “Серявін та інші проти України” обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.
Враховуючи наведені законодавчі приписи та з огляду на позицію сторін, здійснивши відповідну юридичну оцінку всіх доказів, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках.
Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 42, 73, 74, 76, 77, 86, 99, 100, 114, 119, 129, 195, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:
1. У задоволенні клопотання представника Василинчук А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про призначення судово-почеркознавчої експертизи (вх.№1874 від 08.05.2026р.) – відмовити.
2.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Пері Україна” (07400, Київська обл., м.Бровари, вул.Об`їзна дорога, б.60) до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю “Зизифус” (58004, м.Чернівці, пров.4-й Ходорівський, б.1-А), 2) Товариства з обмеженою відповідальністю “РС Груп” (58004, м.Чернівці, вул.Мукачівська, б.7-Б), 3) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), 4) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 1465285,04 грн - задовольнити в повному обсязі.
3. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю “Зизифус” (58004, м.Чернівці, пров.4-й Ходорівський, б.1-А, код 44510834), з Товариства з обмеженою відповідальністю “РС Груп” (58004, м.Чернівці, вул.Мукачівська, б.7-Б, код 45055505), з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Пері Україна” (07400, Київська обл., м.Бровари, вул.Об`їзна дорога, б.60, код 31032954) заборгованості в розмірі 1465285,04 грн.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Зизифус” (58004, м.Чернівці, пров.4-й Ходорівський, б.1-А, код 44510834) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Пері Україна” (07400, Київська обл., м.Бровари, вул.Об`їзна дорога, б.60, код 31032954) судовий збір в розмірі 4396,03 грн.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “РС Груп” (58004, м.Чернівці, вул.Мукачівська, б.7-Б, код 45055505) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Пері Україна” (07400, Київська обл., м.Бровари, вул.Об`їзна дорога, б.60, код 31032954) судовий збір в розмірі 4396,03 грн.
6. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Пері Україна” (07400, Київська обл., м.Бровари, вул.Об`їзна дорога, б.60, код 31032954) судовий збір в розмірі 4396,03 грн.
7. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Пері Україна” (07400, Київська обл., м.Бровари, вул.Об`їзна дорога, б.60, код 31032954) судовий збір в розмірі 4396,03 грн.

Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.257 ГПК України). 
Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб – порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб – адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повне рішення складено та підписано 13.05.2026 року.

Суддя Світлана ГУШИЛИК