Справа № 950/1966/25 
Номер провадження 2-а/950/1/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

21 квітня 2026 року     Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого – судді Чхайло О.  В., 
при секретарі судового засідання – Сивоконь А.І.,
за участю: представниці позивача – Шудренко Т.О., представниці відповідачів – Ярошенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Лебедині справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 № 513037 від 14.04.2025,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 513037 від 14.04.2025, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Вимоги  ОСОБА_1 мотивовані тим, що вказаною постановою його визнано винуватим у тому, що 14.04.2025 він керував автомобілем будучи позбавленим права керування транспортними засобами на підставі постанови Лебединського районного суду Сумської області від 02.04.2025, за якою його визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Він пояснював поліцейським, що 30.09.20023 був мобілізований та проходить військову службу в складі військової частини НОМЕР_1 і про існування вищевказаної постанови суду та про розгляд справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП раніше йому відомого не було. Не зважаючи на такі його пояснення, постановою серії ДП18 № 513037 від 14.04.2025 його було притягнуто за вказаними звинуваченнями до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. 30.04.2025 він отримав в Лебединському районному суді Сумської області постанову від 02.04.2025 у справі № 950/3196/24 та 06.05.2025 подав апеляційну скаргу на дане судове рішення. Так як постанова суду не набрала законної сили, а також оскільки він не знав раніше про прийняте судом рішення, позивач вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. Тому просив його вимоги задовольнити повністю.
Представниця відповідачів скористалась правом на подання відзиву на позов, у якому зазначила, що відповідно до постанови інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП серії ДП18 №513037 від 14.04.2025 на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 20400 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, так як встановлено, що водій позбавлений права керування постановою Лебединського районного суду Сумської області від 02.04.2025 у справі № 950/3196/24.
Самого факту керування транспортним засобом та його зупинка працівниками поліції позивачем не заперечується. В той же час на момент винесення оспорюваної постанови, постанова суду, якою ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами, не оскаржувалася та набрала законної сили.
Інспектор під час розгляду справи роз`яснив позивачу його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Він мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу. ОСОБА_1 жодним чином не був обмежений у своїх правах щодо надання пояснень причин його зупинки, крім того жодним чином її і не заперечував. Переконливих підстав своєї невинуватості на місці вчинення правопорушення не надав. В свою чергу інспектором поліції при розгляді справи була встановлена особа правопорушника, ступінь його вини та інші обставини, які мають значення для справи. Водієві повідомлено про вчинене ним порушення, заслухано його пояснення та надано їм оцінку. Встановивши в діях ОСОБА_1 порушення вимог ПДР України, поліцейський наклав на останнього адміністративне стягнення в дусі дотримання ст. 23 КУпАП, щоб порушення не залишилося безкарним.
Представниця вважає, що ОСОБА_1 порушив ч. 4 ст. 126 КУпАП і доказів, які б спростовували факт вчинення ним даного діяння, суду не надано. Будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій інспектора та скасування постанови від 14.04.2025 у справі про адміністративне правопорушення не встановлено. З огляду на викладене, представниця вважає, що притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законним, обґрунтованим та доведеним, а тому оскаржувана постанова не підлягає скасуванню. Зважаючи на викладене, в позові просить відмовити за безпідставністю.
В судовому засіданні представниця позивача позов підтримала. Просила його задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Заперечення сторони відповідачів, викладені у відзиві на позов, вважає необґрунтованими та такими, що на увагу не заслуговують. Також зауважила та просила врахувати ту обставину, що на даний час оскаржувана постанова Лебединського районного суду Сумської області від 02.04.2025, ухвалена у справі № 950/3196/24, судом апеляційної інстанції скасована. Провадження у справі закрито.
Представниця сторони відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечила з мотивів, наведених у відзиві на позов. Вважає, що необізнаність позивача з рішенням про позбавлення його права керування транспортними засобами не може бути підставою для задоволення заявлених ним вимог у даній справі. 
Заслухавши представників сторін, дослідивши докази у справі, суд зазначає наступне.
Між сторонами мають місце правовідносини з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте у справі про адміністративне правопорушення.
Судовим розглядом встановлено, що 14.04.2025 в м. Житомир  ОСОБА_1  керував транспортним засобом та був зупинений поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП, який з причин порушення позивачем правил дорожнього руху розглянув відносно останнього справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, та виніс постанову серія ДП18 № 513037 від 14.04.2025 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу (а.с. 4).
Даною постановою  ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він керував автомобілем ВАЗ 21093 н.з. НОМЕР_2 будучи позбавленим такого права постановою Лебединського районного суду Сумської області від 02.04.2025 справа № 950/3196/24.
Не оспорюючи того факту, що за вищевказаних обставин він дійсно керував транспортним засобом та був зупинений поліцейським,  ОСОБА_1 не погоджується з прийнятим щодо нього рішенням, посилаючись на свою необізнаність про винесення судом постанови про позбавлення його права керування транспортним засобом, що відповідно свідчить про відсутність вини у його діях. 
Стаття 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
За змістом статтей 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями п. 4 Розділ ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 установлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП. 
В свою чергу ст. 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. 
Як встановлено в ході судового розгляду, ОСОБА_1 надав поліцейському свої пояснення щодо пред`явлених йому звинувачень, а саме, що він раніше не знав та вперше довідався про існування постанови Лебединського районного суду Сумської області від 02.04.2025 по справі 295/3196/24, відповідно до якої його визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП та позбавлено права керування транспортними засобами на певний строк.
Однак, поліцейський на такі його пояснення уваги не звернув та визнав наявні у справі докази достатніми для прийняття рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, з чим суд погодитися не може. 
Так, зі змісту вищевказаної постанови Лебединського районного суду Сумської області від 02.04.2025 по справі 295/3196/24 (а.с. 33, 34-35) встановлено, що ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим судове рішення було ухвалено за його відсутності. 
Дізнавшись 14.04.2025 від поліцейських взводу № 1 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП про існування зазначеної постанови суду,  ОСОБА_1 звернувся до Сумського апеляційного суду зі скаргою.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги та заявлених у ній вимог, зокрема, пропущеного строку на оскарження постанови від 02.04.2025, останній посилався на те, що сповіщення про час та дату розгляду даної справи йому не направлялись, можливо, судові повістки надсилатися за адресою його реєстрації, але він, з поважної причини, у зв`язку з мобілізацією, не міг їх отримувати, і суду було відомо про невручення йому цих повісток. Дізнався він про прийняте рішення тоді, коли у квітня 2025 року на блок-посту у нього перевіряли документи та повідомили, що є рішення, яким його позбавлено права керувати транспортними засобами і лише 30.04.2025 він зміг отримати у Лебединському районному суді Сумської області постанову від 02.04.2025.
При розгляді скарги судом апеляційної інстанції було визнано причини, за яких ОСОБА_1 пропущено строк на оскарження постанови судді Лебединського районного суду Сумської області від 02.04.2025, поважними. 
Перевіряючи законність прийнятого суддею суду першої інстанції рішення, апеляційний суд врахував, що повідомлений ОСОБА_1 про призначення справи до розгляду належним чином не був, що свідчить про порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.
Зазначене доводиться постановою Сумського апеляційного суду від 16.01.2026 (а.с. 83-85), яка набрала законної сили.
Отже, доводи позивача про те, що він дізнався про наявність судового рішення лише 14.04.2025 під час його зупинки в м. Житомир поліцейськими взводу № 1 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП є такими, що знайшли своє підтвердження повністю. 
Доказів на підтвердження протилежного суду не надано і матеріали справи їх не містять.
В той же час не можна погодитися з позицією представниці відповідачів про те, що на час розгляду справи за ч. 4 ст. 126 КУпАП (14.04.2025) поліцейським було установлено, що постанова суду набрала чинності і цього було достатньо для прийняття рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Вимогами п. п. 5, 9 Розділ ІІІ Інструкції № 1395 установлено наступе.
Поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. 
Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суд зазначає, що у даному випадку, враховуючи пояснення водія про його необізнаність з судовим рішення про позбавлений його права керування транспортними засобами, з метою забезпечення повного та неупередженого розгляду справи про адміністративне правопорушення й прийняття обґрунтованого та законного рішення, поліцейський повинен був відкласти розгляд справи в межах строків, установлених ст. 38 КУпАП, надавши позивачеві можливість реалізувати своє законне право на оскарження судового рішення. В подальшому (під час підготовки справи до розгляду) поліцейський мав витребувати необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи, а саме докази на підтвердження чи спростування факту подання  ОСОБА_1 відповідної апеляційною скаргою та прийняття її судом апеляційної інстанції. Лише після з`ясування зазначених обставин поліцейський міг прийняти відповідне рішення про накладення адміністративного стягнення чи про закриття справи.
Таким чином, судом установлено, що під час підготовки справи до розгляду поліцейський не вирішив усі питання, які необхідні для винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення. В той же час недотримання належної правової процедури при притягненні позивача до адміністративної відповідальності ставлять під сумнів законність прийнятої по справі постанови.
Суд вважає, що за таких обставин стороною відповідачів не підтверджено правомірність прийнятого рішення та не спростовано доводи  ОСОБА_1 , які відповідач намагався поставити під сумнів. В той же час в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України). 
При цьому суд також зазначає й те, що за наслідками апеляційного розгляду постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 02.04.2025, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, скасовано. Прийнято нову постанову, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі закрито з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Таким чином, позивач не є таким, що позбавлений права керування транспортними засобами на певний строк. 
В той же час ч. 4 ст. 126 КУпАП установлено, що відповідальність за даним законом настає виключно у разі керування транспортним засобом особою, яка є позбавленою права керування транспортними засобами.
Тому підстав для залишення в силі постанови поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 513037 від 14.04.2025, якою  ОСОБА_1  притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, суд не вбачає.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положення ст. 59 Конституції України є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких спрямовується також і для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.
Конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини. 
Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: права і свободи людини і громадянина, закріплені в Конституції України, не є вичерпними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (частина перша статті 24); юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62).
Таким чином, відповідальність особи та процедура притягнення особи до відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 (Справа № 1-135/2018(5846/17) звернув увагу на те, що важливою гарантією дотримання прав та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частини перша, друга, третя статті 62 Конституції України).
Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.
Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Згідно з пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Таким чином, оцінивши всі наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд доходе висновку про необхідність скасування оскаржуваного у даній справі рішення - постанови серії ДП18 № 513037 від 14.04.2025.
Скасувавши спірну постанову, а також встановивши ту обставину, що позивач не є таким, що позбавлений права керування транспортними засобами на певний строк, суд закриває провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 90, 241-246, 286 КАС України;

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги  ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 513037 від 14.04.2025, якою  ОСОБА_1  притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Складення повного рішення відкласти на строк не більш як на десять днів з дня проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення.
Повне рішення складено 29.04.2026

Суддя       Олександр ЧХАЙЛО