ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" травня 2026 р. Справа№ 910/11795/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Колесника Р.М.
суддів: Сковородіної О.М. 
Тищенко А.І. 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» 
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 
у справі № 910/11795/25 (суддя - Алєєва І.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудзапчастина»
до Акціонерного товариства «Укргазвидобування»
про стягнення 98939,17 гривень

ВСТАНОВИВ

ТОВ «Спецбудзапчастина» (надалі також позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до АТ «Укргазвидобування» (надалі також відповідач) про стягнення 51098,48 гривень основної заборгованості, 449,39 гривень 3 % річних, 47391,30 гривень безпідставно набутих коштів.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 позов задоволено повністю, присуджено до стягнення з АТ «Укргазвидобування» на користь ТОВ «Спецбудзапчастина» 51098,48 гривень основної заборгованості, 449,39 гривень 3% річних, 47391,30 гривень безпідставно набутих коштів.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 залишено без змін.
19.01.2026 через систему «Електронний суд» до Господарського суду міста Києва позивач звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просив стягнути з відповідача 15000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 15000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував обставин справи, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та порушив норми процесуального права - ст. 126, 129 ГПК України, що призвело до прийняття неправомірного додаткового рішення.
Аргументи скаржника зводяться до наступного:
- до переліку наданих послуг зазначених позивачем в Завданні № 1 на надання правових (юридичних) послуг від 04.08.2025 та Акту здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 1/ПД-04/08 від 16.01.2026, були включені послуги, які не надавались, виходячи з обставин справи, а саме: «супроводження розгляду позовної заяви у суді першої інстанції із складанням будь-яких необхідних процесуальних документів, передбачених нормами ГПК України, без обмежень їх кількості; отримання будь-яких процесуальних документів в суді першої інстанції; участь у судових засіданнях», у зв`язку з чим суд дійшов до необґрунтованого висновку;
- окремо зазначені послуги, а саме «правовий аналіз документів», «підготовка позовної заяви, інших необхідних документів та подання їх до суду» фактично є єдиним комплексом юридичних послуг, за наслідком яких досягається єдина мета представництва - формування вірної правової позиції клієнта, що знаходить своє вираження у підготовці позовної заяви, інших необхідних документів та подання їх до суду, а тому не можуть бути кваліфіковані як окремий вид правничої допомоги при визначенні її обсягу та розміру компенсації.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ч. ч. 1 та 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (1). Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (2).
При цьому розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України).
У розумінні положень вказаних частин статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе саме на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Таким чином, зважаючи на наведені положення чинного законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).
Відповідно до положень ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Частинами 1 та 2 ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, з аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у двох формах: фіксованого розміру; погодинної оплати.
Наведені форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 виснувала наступне:
«142. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
143. Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
144. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
146. Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.
147. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо».
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 15000,00 гривень під час розгляду справи у суді першої інстанції, позивачем до суду було надано договір № ПД-04/08 від 04.08.2025 про надання правових (юридичних) послуг (надалі - Договір), завдання № 1 від 04.08.2025 на надання правових (юридичних) послуг (надалі - Завдання), акт № 1/ПД-04/08 від 16.01.2026 здачі-приймання робіт (надання послуг).
Пунктом 4.1. Договору визначено, що вартість правових (юридичних) послуг та порядок їх оплати визначається Сторонами в спільно підписаних Завданнях до цього Договору, які є його невід`ємними частинами. Сума Договору визначається загальною вартістю послуг, що надані протягом дії цього Договору.
У свою чергу, положеннями п. 2.1. Завдання визначено, що загальна вартість послуг, вказаних в п. 1.1. цього завдання (судове врегулювання спору між ТОВ «Спецбудзапчастина» та АТ «Укргазвидобування» щодо стягнення заборгованості, штрафних санкцій та безпідставно набутих коштів за договором поставки № УГВ1396/30-24 від 27.11.2024), є фіксованою та складає 15000,00 гривень.
Отже, враховуючи все вищезазначене, а також беручи до уваги те, що сторони у пункті 2.1. Завдання визначили фіксований розмір гонорару адвоката у розмірі 15000,00 гривень, колегія суддів дійшла висновку, що перелік послуг, визначений у п. 2.2. Завдання немає жодного юридичного значення для встановлення розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та не повинен був бути предметом дослідження у суді першої інстанції, з огляду на його необов`язковість подання при фіксованому розміру гонорару адвоката.
При цьому, колегія суддів вважає, що враховуючи фактичний обсяг наданих позивачу адвокатом послуг у суді першої інстанції та витрачений на це час, зважаючи на характер спірних правовідносин, виходячи з критерію реальності, пропорційності до предмета спору, співмірності та розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов правильних та обґрунтованих висновків, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 15000,00 гривень.
Отже, з огляду на все вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасування не вбачає.
Згідно з ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» залишити без задоволення.
2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 у справі № 910/11795/25 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Повний текст постанови складено і підписано 11.05.2026

Головуючий суддя Р.М. Колесник 

Судді О.М. Сковородіна

А.І. Тищенко