Справа № 127/1947/26
Провадження 2/127/433/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року 

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: 
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Сєдінкіної Ю.В.
розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/1947/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:

позов зареєстрований судом 21.01.2026 року і мотивований тим, що 04.10.2022 року у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового ідентифікатора (МNV748FM), згідно вимог ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», при виконанні позичальником відповідного алгоритму дій, зокрема, ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, заповнення анкети-заяви, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та позичальником ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 596012884, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 5 000 грн. 
Кредит надавався на умовах строковості, повернення, сплати процентів за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором.
В подальшому сума кредиту була збільшена до 13 100 грн. 
Відповідачу кредитні кошти були перераховані в обсязі та у строк, визначені умовами договору.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» умови договору виконало в повному обсязі, відповідач умов договору не виконала, коштів не повернула. 
Внаслідок укладених договорів факторингу право вимоги по вказаному кредитному договору перейшло до ТОВ «ФК «Ейс». 
Згідно розрахунку позивача, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 596012884 від 04.10.2022 року на момент подання позовної заяви становить 37 055,85 грн. Дана сума складається із: заборгованості по тілу кредиту – 13 100 грн., заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом – 23 955,85 грн.
На підставі ст.ст. 512, 514, 526, 530, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України ТОВ «ФК «Ейс» просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 596012884 від 04.10.2022 року в загальному розмірі 37 055,85 грн. та судові витрати, що складаються з судового збору – 2 662,40 грн. та витрат на правничу допомогу – 7 000 грн.
Спрощене позовне провадження у даній справі відкрите ухвалою суду від 02.02.2026 року.
18.03.2026 року зареєстрований відзив на позов, згідно якого представник відповідача Бельдій В.А. просив повністю відмовити в задоволенні позову. Повідомив, що відповідач ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 13 100 грн., на 20 днів, строк договору продовжений не був. Відповідач сплатила всього 26 315 грн., в т.ч.: 18.12.2022 року – 10 026 грн., 04.01.2023 року – 5 006 грн., 09.01.2023 року – 11 283 грн., тим самим погасила тіло кредиту, однак, всупереч п. 7.6 договору первісний кредитор всі суми зарахував на погашення процентів. Згідно умов договору дисконтний період становив 20 днів, тобто до 24.10.2022 року, проте позивач продовжував нараховувати проценти за користування кредитом після закінчення дисконтного періоду і визнав, що такі проценти нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України, разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в період воєнного стану проценти підлягають списанню кредитодавцем. Таким чином, ОСОБА_1 повністю виконала свій обов`язок по сплаті тіла кредиту і процентів, що нараховані станом на 24.10.2022 року. Оскільки позивач не надав належних доказів на підтвердження нарахування боргу, просив відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача 12 000 грн. витрат на правничу допомогу.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутності. 19.03.2026 року надав відповідь на відзив, а 04.03.2026 року додаткові пояснення. 
Представник відповідача – адвокат Бельдій В.А. (ордер серії АВ № 1277932 від 02.03.2026 року, виданий на підставі договору про надання правничої допомоги № б/н від 02.03.2026 року, яким повноваження адвоката не обмежуються) позов не визнав, підтримав відзив на позов та заперечення і просив відмовити в задоволенні позову. 
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. 
Судом встановлено, що 04.10.2022 року у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового ідентифікатора (МNV748FM, направленого ОСОБА_1 на номер тел. 098 5081699), згідно вимог ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», при виконанні позичальником відповідного алгоритму дій, зокрема, ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, заповнення заявки на отримання грошових коштів, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та позичальником ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії (кредитний договір) № 596012884, згідно з умовами якого відповідач на картку НОМЕР_1 (реквізити якої надані в заявці 04.10.2022 року) отримала кредит в сумі 5 000 грн., згідно платіжного доручення.
Кредит надавався на умовах строковості, повернення, сплати процентів за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором.
04.10.2022 року, сторонами погоджено, що кредит – 5 000 грн. надається на 20 днів із процентною ставкою – 2, 10 % в день.
Згідно п.6.1 позичальник в будь-який час протягом дисконтного періоду дії договору, може збільшити суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, в т.ч. при частковому погашенні кредиту. Повернення кредиту в повному обсязі позбавляє права позичальника отримати нові транші, а договір вважається достроково припиненим шляхом його повного виконання.
04.10.2022 року, на момент укладення договору, сторони погодили, що згідно п. 7.1, орієнтовна дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування – 24.10.2022 року, а саме протягом 20 днів від дати отримання першого траншу позичальником. 
Відповідно до п. 7.2.1 договору основна сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше, ніж протягом 5 календарних днів після настання однієї із наступних обставин: закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; дострокового припинення дії договору в порядку, передбаченому п.9.1.1.2 або 9.1.1.7, або п. 9.2.1.5 договору. 
Сплата процентів погоджена сторонами в п.7.3: протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього договору (п.7.3.1). 
Після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно (п.7.3.2). 
Згідно п.7.5, сума кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки, інших платежів, передбачених договором підлягають безготівковому перерахуванню на поточний рахунок кредитодавця у строки, встановлені договором та чинним законодавством України.
Пунктом 7.6 передбачено, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитодавця у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту Та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються сума кредиту та нараховані проценти за користування кредитом; у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору. 
Дострокове повернення кредиту може бути здійснено після виконання позичальником зобов`язань, строк виконання яких настав, а саме: зобов`язань щодо повернення нарахованих і прострочених процентів, передбачених договором (п.7.7), чим позичальник не скористалась.
За погодженням сторін договору в подальшому сума кредиту була збільшена до 13 100 грн. шляхом перерахування грошових коштів на картку ОСОБА_1 НОМЕР_1 , що підтверджено платіжними дорученнями: від 06.10.2022 – 1 500 грн., від 12.10.2022 – 3 700 грн., від 14.10.2022 – 1 550 грн., від 16.10.2022 – 150 грн., від 16.10.2022 – 1 200 грн. 
Тобто, протягом встановленого дисконтного періоду збільшилась сума кредиту до 13 100 грн., проценти і тіло кредиту протягом дисконтного періоду ОСОБА_1 не погашала.
Вартість послуг кредитодавця, ціна договору передбачені розд. 8 договору. 
Процентні ставки за договором є фіксованими і не підлягають зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника. Загальні витрати за договором та загальна вартість кредиту за договором залежить від обраної моделі поведінки позичальника (п.8.2).
Проценти нараховані позивачем згідно п.п.8.2, 8.3, 8.4 договору. 
Згідно п.8.4 зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом після закінчення дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 1087, 70 % річних, що на день укладення договору становить 2, 98 % в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним.
В розд. 12 сторони погодили відповідальність за порушення умов договору. Зокрема, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору за ставкою 1087,70% річних, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (п.12.4). Застосування обмежень, передбачених чинним Законодавством визначено п.12.5.
Строк дії договору визначений розділом 11 договору. 
Так, згідно п.11.1, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» умови договору виконало в повному обсязі, однак, відповідач в повному обсязі умов договору не виконала, коштів не повернула. 
Відповідач частково здійснила оплату кредиту, а саме: 18.12.2022 року в розмірі 10 026,00 грн., 04.01.2023 року в розмірі 5 006,00 грн., 09.01.2023 року в розмірі 11 283,00 грн., що свідчить про неналежне виконання нею умов кредитного договору від 04.10.2022 року.
Внаслідок укладених договорів факторингу право вимоги по вказаному кредитному договору перейшло до ТОВ «ФК «Ейс». 
Так, 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019 року.
28.11.2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору факторингу № 28/1118-01 продовжено до 31.12.2020 року. При цьому інші умови договору залишені без змін.
31.12.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали додаткову угоду № 26, згідно з якою строк дії договору факторингу № 28/1118-01 продовжено до 31.12.2021 року. В даній угоді договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено в новій редакції. 
31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року. При цьому інші умови договору залишені без змін, в редакції договору від 31.12.2020 року.
З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, виконання договору здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.
Предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Тобто, реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів у випадку бажання та необхідності сторін. 
Договір № 28/1118-01 від 28.11.2018 року є рамковою угодою, що підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 – 31.12.2022 року.
Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у додатку.
Право вимоги за кредитним договором № 596012884 від 04.10.2022 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» згідно підписаного сторонами реєстру прав вимоги № 205 від 29.11.2022 року, яким сторони засвідчили передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги, після укладення кредитного договору.
27.05.2024 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 27/0524-01, предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, встановленому у відповідному додатку договору.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 27.05.2024 року до договору факторингу № 27/0524-01від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором від 04.10.2022 року.
15.07.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 15/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачеві відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 04.10.2022 року.
Згідно п.1.2 перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2 після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Відповідно до реєстру боржників № б/н від 15.07.2025 року за договором факторингу № 15/07/25-Е, від ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором від 04.10.2022 року 
Згідно розрахунку позивача, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 596012884 від 04.10.2022 року на момент подання позовної заяви становить 37 055,85 грн. 
За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1046 ЦК України визначено: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). 
Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що за умовами кредитного договору від 04.10.2022 року , кредит був наданий відповідачці ОСОБА_1 в загальній сумі 13 100 грн. (шляхом безготівкового перерахуванням грошових коштів на картку ОСОБА_1 НОМЕР_1 , що підтверджено платіжними дорученнями: від 04.10.2022 року – 5 000 грн., від 06.10.2022 – 1 500 грн., від 12.10.2022 – 3 700 грн., від 14.10.2022 – 1 550 грн., від 16.10.2022 – 150 грн., від 16.10.2022 – 1 200 грн. ).
Договір укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-комунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт пропозиції) та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайти товариств за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір з відповідачем не був би укладений.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Необхідно, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19.
Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення 04.10.2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору № 596012884 та отримання позичальником кредитних коштів (траншами) в загальній сумі 13 100 грн., переходу права вимоги до позивача за вказаним кредитним договором.
Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Ейс» за кредитним договором № 596012884 від 04.10.2022 року на момент подання позовної заяви становить 37 055, 85 грн. Дана сума складається з: заборгованості по тілу кредиту – 13 100 грн., заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом – 23 955, 85 грн.
Станом на день розгляду справи заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена, тому з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 596012884 від 04.10.2022року в загальному розмірі 37 055, 85 грн.
Заперечення відповідача щодо неправильного розрахунку, завищення суми, що підлягає стягненню, процентів суд вважає безпідставними. 
Часткове погашення кредиту здійснювалось відповідачем після закінчення дисконтного періоду і в зв`язку з недостатністю суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі суми зараховувались на погашення прострочених процентів за користування кредитом відповідно до п. 7.6 договору. 
Також помилковою є позиція відповідача щодо нарахування процентів поза межами строку кредитування – 20 днів.
Судом встановлено, що відповідно до п. 7.3.2 договору після закінчення дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплачувати проценти щоденно в розмірі, визначеному п. 8.4 договору (2,98 % на день) (13 100 грн. ? 2,98 ?100 = 390,38 грн. на день).
Відповідач не здійснила погашення кредитної заборгованості протягом дисконтного періоду, тому проценти за період з 29.11.2022 року до 20.02.2023 року нараховані виходячи із суми 390,38 грн. на день в загальному розмірі 23 955, 85 грн. і підлягають стягненню в повному обсязі. 
Згідно розрахунку заборгованості після 20.02.2023 року проценти кредитором не нараховувались. 
Помилковим є твердження відповідача, що такі проценти є процентами в розумінні ст. 625 ЦК України і в силу п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в період воєнного стану стягненню не підлягають.
Суд враховує, що сплата процентів за користування кредитом після закінчення дисконтного періоду була передбачена умовами договору і відповідач ОСОБА_1 погодилась з такими умовами. 
Також договором передбачено, що процентами в розумінні ст. 625 ЦК України є лише ті, що сплачуються поза межами строку дії договору (п. 11.1, 12.4), але такі вимоги позивачем не пред`явлені. 

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив (із застосуванням коефіцієнта 0,8) судовий збір в сумі 2 662,40 грн., про що надав платіжну інструкцію від 19.01.2026 року.
За таких обставин, згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений згідно платіжної інструкції від 19.01.2026 року судовий збір сумі 2 662,40 грн. 
Правнича допомога ТОВ «ФК «Ейс» у даній справі була надана АБ «Соломко та партнери» на підставі договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року, протоколу погодження вартості послуг, додаткової угоди від 01.09.2025 року до договору, акту прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025 року.
Згідно п. п. 3.3, 3.4, 3.6 договору, гонорар складається з вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі. Після належного виконання доручення АБ надає клієнту акт прийому-передачі наданих послуг. Сума гонорару, якщо вона буде стягнута на користь клієнта, сплачується на користь адвоката не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок клієнта.
Згідно акту прийому-передачі наданих послуг (який є невід`ємною частиною договору про надання правничої допомоги) загальна вартість послуг, наданих адвокатом у справі про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 становить 7 000 грн.
Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України, а також тривалість і складність справи та виконані адвокатом роботи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг, предмет позовних вимог, а також враховуючи співмірність витрат на правничу допомогу із складністю даної справи, ціною позову, обсягом наданих послуг і значенням справи для сторін, зауваження відповідача щодо її незадовільного матеріального стану, суд вважає можливим компенсувати позивачу понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн.
Оскільки позов задоволено повністю, витрати на правничу допомогу відповідача слід залишити за нею.
Керуючись ст.ст. 203, 204, 207, 512, 526, 625, 629, 638, 1050, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 137, 141, 223, 247, 263-265ЦПК України, суд,
в и р і ш и в :
позов задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Ейс» (ЄДРПОУ 42986956) заборгованість за кредитним договором № 596012884 від 04.10.2022 року в загальному розмірі 37 055 (тридцять сям тисяч п`ятдесят п`ять) грн. 85 коп., а також судові витрати: судовий збір в сумі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.
Учасники справи:
-позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Ейс», 02094 м. Київ, вул. Ю.Поправки, 6/13, ЄДРПОУ 42986956
- відповідач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 
Повне судове рішення складене 28 квітня 2026 року.
Суддя: