Справа № 953/8679/25
н/п 2/953/423/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 травня 2026 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Зуба Г.А.
за участю: секретаря – Кулікової Т.В.,
представника позивача – адвоката Добраниці В.М.,
представника відповідача – Головаша П.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Бєжанової Катерини Ігорівни, до Головного управління ДПС у Харківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади,-

ВСТАНОВИВ:

21.08.2025 ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Бєжанову К. І. звернувся до Київського районного суду м.Харкова з позовом до відповідача про відшкодування йому матеріальної шкоди у розмірі 8000 гривень, завданої незаконними діями, пов`язаними з притягненням до адміністративної відповідальності.
В обгрунтування позову зазначає, що в провадженні Салтівського районного суду міста Харкова перебувала справа №643/9731/25 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.163-1 КУпАП (порушення порядку ведення податкового обліку), особа, яка притягалась до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 (далі - Позивач). Справа № 643/9731/25 була розпочата та розглядалась Салтівським районним судом міста Харкова на підставі поданих Головним управлінням ДПС у Харківській області (далі - Відповідач) адміністративних матеріалів по ч. 1 ст. 163-1 КУпАП складених у відношенні ОСОБА_1 , а саме: протоколу про адміністративне правопорушення №528 від 03.04.2025 (копія додається); листа № 480/ж12/40-07-13-11 від 06.02.2025 (копія додається); акту неявки посадових осіб ТОВ «БВП ПРОМСОЦБУД» (код ЄДРПОУ 40229453) на підписання протоколу про адміністративне правопорушення № 3256/20-40-07-13 05/37576357 від 03.04.2025 (копія додається); витягу (додаток 1) з акту документальної позапланової невиїзної перевірки №5306/20-40-07-13-05/40229453 від 06.02.2025 (копія додається). У протоколі про адміністративне правопорушення №528 від 03.04.2025 Відповідачем було зазначено, що Козирєв С.С., працюючи директором ТОВ «БВП ПРОМСОЦБУД» (код ЄДРПОУ 40229453), допустив порушення порядку ведення податкового обліку. Постановою Салтівського районного суду міста Харкова від 10.07.2025 у справі №643/9731/25 суд постановив провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова Салтівського районного суду міста Харкова від 10.07.2025 у справі №643/9731/25 не була оскаржена в апеляційному порядку та у відповідності до вимог ст.294 КУпАП набрала законної сили 21.07.2025. 
Крім того, вказує, що у зв`язку з незаконними діями Відповідача щодо спроби притягнути Позивача до адміністративної відповідальності, останній вимушено поніс витрати на професійну правничу допомогу щодо здійснення представництва його інтересів у Салтівському районному суді міста Харкова, чим останньому завдано матеріальної шкоди. Верховний Суд у постанові від 06.09.2022 у справі №640/10625/21 зазначає, що: «… преюдиційність - у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравши законної сили судовим рішення або вироком у будьякій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів. Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішення, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова Верховного Суду від 26.11.2019 по справі №922/643/19). Оскільки підставою для відшкодування шкоди Позивачу є встановлене преюдиційним судовим рішенням закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність в діях Позивача складу адміністративного правопорушення, то матеріальна шкода, завдана Позивачу незаконними рішеннями та бездіяльністю посадовими особами органу державної влади (відповідача) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України. Сторона Позивача звертає увагу суду, що у зв`язку із закриттям Салтівським районним судом міста Харкова провадження у справі № 643/9731/25 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.163-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях Позивача складу адміністративного правопорушення, у Позивача виникло право на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складали протокол, ініціювали звернення до суду та інше).
Також, представник позивача вказує, що внаслідок незаконних дій Відповідача Позивач для забезпечення дотримання власних прав та представництва його інтересів у суді мусив звернутись за професійною правничою допомогою та у зв`язку чим поніс матеріальні витрати. Згідно з п.9 ч.1 ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст.59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Оскільки чинним КУпАП не передбачено інституту відшкодування витрат на правову допомогу, в тому числі у разі закриття провадження у справі, то понесені Позивачем витрати на професійну правничу допомогу у справі №643/9731/25 є матеріальною шкодою, яка підлягає відшкодуванню відповідно до ст. 1174 ЦК України.
Вважає доведеним факт того, що Позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу та здійснив них в рамках адміністративної справи №643/9731/25, розпочатої на підставі поданих Відповідачем адміністративних матеріалів, що є матеріальною шкодою, яка підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, відшкодуванню підлягає вся сума понесених Позивачем витрат, яка складає 8 000,00 грн. (вісім тисяч гривень 00 коп.).
Ухвалою від 29.08.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.
15.09.2025 шляхом надсилання через систему «Електронний суд» від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне. Вважає, що позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на відсутність складу деліктного правопорушення за статтями 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, недоведеності протиправності дій контролюючого органу, причинного зв`язку та реальних збитків у розумінні цивільного законодавства, а також з огляду на правову природу витрат на професійну правничу допомогу, які не можуть заміщувати поняття матеріальної шкоди у деліктних правовідносинах. Для ідентифікації предмета доказування додатково зазначаємо, що за статтею 22 ЦК України збитками є, зокрема, «витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки)», а також упущена вигода. Втім, будь-які витрати можуть бути віднесені до реальних збитків лише за їх необхідності та неминучості у зв`язку з відновленням саме порушеного права, а не за фактом добровільного вибору певної моделі поведінки з-поміж альтернативних. Цитовані норми застосовуються системно із статтею 56 Конституції України та не створюють автономної підстави для відшкодування будьяких добровільно понесених витрат поза критеріями незаконності, необхідності та причинного зв`язку. Навіть якщо провадження закрите з підстав, передбачених статтею 247 КУпАП, це не створює автоматичного висновку про протиправність первинних дій органу. Вказані приписи підтверджують, що процесуальне звернення з матеріалами до суду саме по собі є правомірною дією, а питання дотримання строків накладення стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП, вирішується судом на стадії розгляду і не має ретроспективного наслідку автоматичного визнання дій органу незаконними. Факт закриття провадження за відсутністю складу правопорушення свідчить виключно про відсутність складу у діях конкретної особи і не підмінює встановлення незаконності дій іншого суб`єкта — органу, який діяв у межах наданих законом повноважень.
Крім того, вказує, що у справах за КУпАП особа не позбавлена можливості самопредставництва і має гарантоване Конституцією право на професійну правничу допомогу з можливістю безоплатного її отримання у випадках, передбачених законом. Наявність альтернатив — самопредставництва або звернення за безоплатною первинною правничою допомогою, а за наявності підстав — і вторинною, — спростовує критерій неминучості приватних витрат і виключає їх автоматичне віднесення до «реальних збитків». Закон прямо декларує, що безоплатна вторинна правнича допомога включає представництво у судах окремим категоріям осіб (стаття 14 Закону), а безоплатна первинна правнича допомога охоплює консультації й складання документів правового характеру, крім процесуальних, для всіх осіб. Отже, обрання платної моделі захисту є правом позивача, але не створює для держави обов`язку компенсувати відповідні витрати поза процесуальним механізмом розподілу судових витрат. 
Вважає, що з огляду на викладене, Позивач не довів обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення за статтями 1166, 1173, 1174 ЦК України: незаконності дій відповідача, наявності матеріальної шкоди у вигляді реальних збитків, які були неминучими для відновлення порушеного права, та причинного зв`язку між діями відповідача і заявленими витратами. Витрати на професійну правничу допомогу у справі про адміністративне правопорушення є наслідком добровільного вибору моделі захисту в умовах наявності альтернатив, у тому числі безоплатних форм правничої допомоги, і не перетворюються автоматично на деліктні збитки. Наявні у матеріалах копії платіжних документів і договорів не усувають зазначених правових перешкод і, крім того, не спростовують сумнівів щодо зв`язку, неминучості та розумності заявленої суми у розумінні статті 22 ЦК України.
23.09.2025 представником позивача – адвокатом Бєжановою К.І. подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, зокрема, наступне. У зв`язку з незаконними діями Відповідача щодо спроби притягнути Позивача до адміністративної відповідальності, останній задля захисту від протиправних дій Відповідача щодо притягнення останнім Позивача до адміністративної відповідальності вимушено поніс витрати на професійну правничу допомогу щодо здійснення представництва його інтересів у Салтівському районному суді міста Харкова, чим останньому завдано матеріальної шкоди. Таким чином, матеріальна шкода, завдана Позивачу незаконними рішеннями та бездіяльністю посадовими особами Відповідача при здійсненні ними своїх повноважень підлягає відшкодуванню на підставі ст.1174 ЦК України. Саме ж закриття справи №643/9731/25 відбулося через очевидну невідповідність поданих Відповідачем до Салтівського районного суду міста Харкова адміністративних матеріалів вимогам закону. Щодо закриття провадження на підставі ст.247 КУпАП (у зв`язку із відсутністю у діях Позивача складу адміністративного правопорушення), то це не просто «не створює автоматичного висновку про протиправність первинних дій органу», а є безпосереднім, прямим свідченням необґрунтованих та безпідставних дій Відповідача у відношенні Позивача, на чому було наголошено Салтівським районним судом міста Харкова у постанові. Салтівський районний суд міста Харкова, розглянувши матеріали справи №643/9731/25, дійшов висновку, що в діях Позивача відсутній склад правопорушення, яке ставить йому в провину, отже це означає, що усі первинні дії Відповідача (складання протоколу про адміністративне правопорушення №528 від 03.04.2025, звернення до Салтівського районного суду міста Харкова із відповідними матеріалами адміністративної справи) були неправомірними (протиправними) з самого початку. Звернувшись до Салтівського районного суду міста Харкова, Відповідач змусив Позивача захищати себе від безпідставних звинувачень, у тому числі шляхом звернення за отриманням професійної правничої допомоги.
01.10.2025 від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких останній вважає наведені позивачем доводи не підтверджують наявності у діях відповідача елемента протиправності як обов`язкової ознаки складу цивільного правопорушення. Складання протоколу про адміністративне правопорушення та передання матеріалів до суду є процесуальними діями, спрямованими на фіксацію події (стаття 251 КУпАП), і самі по собі не породжують правових наслідків для особи та не порушують її прав. Відповідно, відсутній критерій неправомірності, оскільки дії органу можуть вважатися незаконними лише за умови порушення суб`єктивного права особи. Заявлені витрати на професійну правничу допомогу не є збитками у розумінні цивільного права. Залучення адвоката є результатом самостійного волевиявлення особи, не є неминучим наслідком складання протоколу. У сукупності вказані обставини унеможливлюють висновок про наявність складу цивільного правопорушення.
Згідно інформації, внесеної в систему повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2025, справу перерозподілено судді Зубу Г.А. у зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 з посади судді Київського районного суду м. Харкова на підставі рішення Вищої ради правосуддя № 2669/0/15-25 від 16.12.2025.
Ухвалою від 20.01.2026 прийнято цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Бєжанової Катерини Ігорівни, до Головного управління ДПС у Харківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади до провадження судді Зуба Г.А.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином.
Представник позивача – адвокат Добраниця В.М. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Суд, заслухавши думку учасників справи, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 N 2передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , працюючи директором ТОВ «БВППРОМСОЦБУД» (код ЄДРПОУ 40229453), допустив порушення порядку ведення податкового обліку, а саме: п.44.1, п. 44.6 ст. 44, п.п. 198.1, 198.2, п.198.3 ст.198, п. 200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством завищено податковий кредит на суму 954444грн. за листопад 2024року, що призвело до завищення суми від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 954 444 грн. за листопад 2024 року; заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 22799 грн. за листопад 2024 року; порушення п.44.6, ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, в частині ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю в повному обсязі, чим порушив ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.
03.04.2025 відносно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення № 528 за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.
Постановою Салтівського районного суду м. Харкова від 10.07.2025 (справа №643/9731/25, провадження №3/643/2399/25) провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (постанова набрала законної сили 21.07.2025).
Згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.
За змістом п. п. 8, 9 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках учинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) в особи виникає право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного накладення штрафу.
Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.
Тобто здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше).
Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, від 5 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.
Таким чином, твердження представника відповідача про те, що між закриттям провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та завданням йому матеріальної шкоди немає причинного зв`язку, не спростовує того, що такими діями позивачу завдано шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.
У рішенні Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.
Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.
Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди.
Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, на яку посилаються позивачі в позові (статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).
При цьому, суд зазначає, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.
Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.
Сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу.
Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц.
Також, у наведених в статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги (пункт 4 статті 3 Закону).
З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та АО «НЕОФЕЛІС ЛО ГРУП» 19.08.2025 було укладено договір про надання правової допомоги від 19.08.2025. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано копію квитанції від 27.06.2025 за № 224182076 на суму 8000, 00 гривень; призначення: оплата по рахунку 63 від 27.06.2025 за представництво інтересів у Салтівському районному суді м. Харкова, справа 643/9731/25 про адміністративне правопорушення.
Суд приходить до висновку, що ця вимога обґрунтована, однак підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Згідно з частиною четвертою статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Статтями 26, 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
Надані документи відповідно до положень ст. 15, 77 ЦПК України є належними доказами сплати грошових коштів за надання професійної правничої допомоги у даній справі.
Таким чином, у відповідності до вимог ст. 137 ЦПК України, представником позивача надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
Отже, вимога про розподіл судових витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а саме у сумі 2000,00 гривень, що в даному випадку є співрозмірним розміром, оскільки представник позивача в судові засідання не з`являвся, та враховуючи складність вказаної справи, та те, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, а тому в іншій частині вказаної вимоги слід відмовити.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державахучасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з рахунку бюджетних асигнувань відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, оскільки позивач звільнений від його сплати відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 279, 354-355 ЦПК, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Бєжанової Катерини Ігорівни, до Головного управління ДПС у Харківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади - задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь держави судовий збір в сумі 302 (триста дві) гривні 80 копійок. 
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місцеперебування за адресою: АДРЕСА_1 );
Відповідач: Головне управління ДПС у Харківській області (ЄДРПОУ 43983495, місцезнаходження за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 46).
Повний текст рішення складено 01 червня 2026 року.

СУДДЯ      Г.А. ЗУБ