ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №500/468/26
24 червня 2026 року	м. Тернопіль 	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, в якому просив: 
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, що полягала у ненаданні відповіді на запит ОСОБА_1 на доступ до своїх персональних даних в порядку ст. ст. 8, 16 Закону України "Про захист персональних даних" від 24.11.2025, які містяться в реєстрах та базах (банках) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, а також які відображаються в інформаційно-телекомунікаційній системі Національної поліції України, зокрема в Інформаційному порталі Національної поліції (ІПНП), 
зобов`язати Головне управління Національної поліції в Тернопільській області надати відповідь на запит ОСОБА_1 на доступ до своїх персональних даних в порядку ст. ст. 8, 16 Закону України "Про захист персональних даних" від 24.11.2025, які містяться в реєстрах та базах (банках) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, а також які відображаються в інформаційно телекомунікаційній системі Національної поліції України, зокрема в Інформаційному порталі Національної поліції (ІПНП) в установлений Законом України "Про захист персональних даних" спосіб і строк і надати повну відповідь щодо всіх викладених у ньому питань.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправною на думку позивача бездіяльністю Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, що полягала у ненаданні відповіді на запит ОСОБА_1 на доступ до своїх персональних даних в порядку ст. ст. 8, 16 Закону України "Про захист персональних даних" від 24.11.2025, які містяться в реєстрах та базах (банках) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, а також які відображаються в інформаційно-телекомунікаційній системі Національної поліції України, зокрема в Інформаційному порталі Національної поліції (ІПНП).
Ухвалою суду від 09.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.
В поданому відзиві відповідач позову не визнав, просив відмовити у його задоволенні, оскільки Головним управлінням Національної поліції в Тернопільській області розглянуто звернення та надано відповідь ОСОБА_1 . Підтвердженням цього є відповідь №173455-2025 від 11.12.2025 (574392) котрою питання порушені в зверненні опрацьовано. Вказана відповідь надіслана позивачу, що підтверджується копією квитанції АТ "Укрпошта" від 15.12.2025 та Відомістю №33 з відбитком печатки АТ Укрпошта за 15.12.2025, Отже стверджує, що звернення позивача було розглянуто в межах та строк передбачений законодавством, твердження про відсутність відповіді є безпідставним та спростовується належними та допустимими доказами. 
Позивач подав до суду відповідь на відзив в якій вказав, що сам факт надання відповідачем на адресу суду та на адресу позивача листа, який лише за формою можна віднести до відповіді на запит ОСОБА_1 щодо доступу до своїх персональних даних, за своїм змістом є доказом протиправної бездіяльності відповідача в частині позбавлення права ОСОБА_1 в вільному доступі до своїх персональних даних. Лист відповідача від 11.12.2025 за №173455-2025 за своїм змістом є формальною відпискою та фактичною відмовою в забезпеченні права ОСОБА_1 на вільний та безперешкодний доступ до відомостей про свою особу. Правові підстави, тобто норми права національного законодавства України, згідно яких позивач має беззастережне та безумовне право на вільний доступ до відомостей, які стосуються його особисто мною ретельно викладені в позові. Відповідач допустив неналежний розгляд запиту ОСОБА_1 від 24.11.2025 через протиправну бездіяльність, оскільки вимоги запиту не виконано, інформації про громадянина ОСОБА_1 , яка міститься в ЄІС МВС України на його запит не підготував, підстаг відмови у наданні вільного доступу у листі-відповіді від 11.12.2025 року не навів. Отже, факт протиправної бездіяльності відповідача щодо не розгляду по суті та ненадання повної та достовірної інформації частині персональних даних ОСОБА_1 на його письмовий запит-вимогу ввід 24.11.2025, є встановленим.
Від відповідача до суду поступили заперечення, в яких Головне управління Національної поліції в Тернопільській області зазначає, що з твердженням позивача про надання неповної відповіді відповідач не погоджується та зауважує, що надана відповідь містить чітку інформацію із посиланням на законодавчу базу.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини. 
ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області з запитом від 24.11.2025 про доступ до своїх персональних даних, в якому вимагав:
Повідомити про всі відомості (персональні дані суб`єкта персональних даних) стосовно ОСОБА_1 які містяться в реєстрах та базах (банках) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, а також які відображаються в інформаційно-телекомунікаційній системі Національної поліції України, зокрема в Інформаційному порталі Національної поліції (ІПНП).
Повідомити чи надсилалися/направлялися уповноваженими особами будь-якого РТЦКСП будь-які звернення до органів Національної поліції про доставлення або розшук відносно ОСОБА_1 за вчинення ним правопорушень, передбачених статтями 210 та/або 210-1 КУпАП.
Повідомити про всі дії поліцейських осіб, котрі 30.11.2023 отримували інформацію щодо персональних даних ОСОБА_1 з інформаційних ресурсів ЄІС МВС та ІПНП, а саме- дані з електронного архіву: прізвище, ім`я, по батькові, посада та номер спеціального жетона (в разі наявності), вид отриманої інформації, реєстр, з якого отримувалася інформація, час отримання інформації та інші дані, необхідні для ідентифікації особи, яка отримувала інформацію з інформаційних ресурсів, реєстрів та баз (банків) даних, включно з обсягом даних, доступ до яких було отримано. 
Повідомити про всі дії поліцейських осіб, котрі 05.12.2023 отримували інформацію щодо персональних даних ОСОБА_1 з інформаційних ресурсів ЄІС МВС та ІПНП, а саме - дані з електронного архіву (ч.3 ст.27 ЗУ "Про національну поліцію"): прізвище, ім`я, по батькові, посада та номер спеціального жетона (в разі наявності), вид отриманої інформації, реєстр, з якого отримувалася інформація, час отримання інформації та інші дані, необхідні для ідентифікації особи, яка отримувала інформацію з інформаційних ресурсів, реєстрів та баз (банків) даних, включно з обсягом даних, доступ до яких було отримано. 
Повідомити про всі дії поліцейських осіб, а також інших осіб у яких є право доступу до ЄІС МВС та ІПНП котрі з 06.12.2023 до теперішнього часу отримували інформацію щодо персональних даних ОСОБА_1 з інформаційних ресурсів ЄІС МВС та ІПНП, а саме - дані з електронного архіву (ч.3 ст.27 ЗУ Про національну поліцію): прізвище, ім`я, по батькові, посада та номер спеціального жетона (в разі наявності), вид отриманої інформації, реєстр, з якого отримувалася інформація, час отримання інформації та інші дані, необхідні для ідентифікації особи, яка отримувала інформацію з інформаційних ресурсів, реєстрів та баз (банків) даних, включно з обсягом даних, доступ до яких було отримано. 
Про результати розгляду заяви прошу повідомити в установлений законом термін та надіслати запитувану інформацію на поштову адресу, вказану в заяві.
Позивач вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, що полягала у ненаданні відповіді на запит ОСОБА_1 на доступ до своїх персональних даних в порядку ст. ст. 8, 16 Закону України "Про захист персональних даних" від 24.11.2025, які містяться в реєстрах та базах (банках) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, а також які відображаються в інформаційно-телекомунікаційній системі Національної поліції України, зокрема в Інформаційному порталі Національної поліції (ІПНП), звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд, враховує таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно зі статтею 5 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 за №2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до частин першої, другої статті 7 Закону України "Про інформацію" право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.
Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України від 13 січня 2011 року №2939-VI "Про доступ до публічної інформації".
Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації. Так, відповідно до підпункту 1 пункту 1 статті 3 Закону - право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Статтею 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.
Згідно з частинами першою, другою статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Положеннями статті 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації", суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Частиною 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону є:1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
Згідно із статтею 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації", якою визначені обов`язки розпорядників інформації, розпорядники інформації зобов`язані: оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Частинами першою, другою статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі. З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному вебсайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.
Згідно із частинами першою, четвертою статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
За приписами частини першої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Частиною третьою статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Статтею 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Також суд зазначає, що пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону "Про доступ до публічної інформації" встановлено відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації, яку несуть особи, винні у вчиненні таких порушень, серед іншого - надання недостовірної, неточної або неповної інформації.
Неповною є інформація, яка задовольняє лише частину запиту, без належно оформленої відмови у задоволенні решти запиту.
Розпорядник публічної інформації повинен забезпечити особі, яка звертається із запитом на інформацію, доступ саме до тієї інформації чи документів, які він просить надати, а у випадку, якщо він не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції володіти інформацією, щодо якої зроблено запит, - відмовити у її наданні, не виходячи за межі чітко поставленого питання, щодо якого зроблено запит. Розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він володіє. Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною.
Водночас, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та не бути знищеною після закінчення строків зберігання. Стосовно не суб`єктів владних повноважень, то вони можуть бути тільки розпорядниками такої інформації.
Розпорядник повинен забезпечити особі, яка звертається із запитом на інформацію, доступ саме до тієї інформації чи документів, які він просить надати, а у випадку, якщо він не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції володіти інформацією, щодо якої зроблено запит, - відмовити у її наданні, не виходячи за межі чітко поставленого питання, щодо якого зроблено запит.
Розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він володіє. Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною.
Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду 25 червня 2019 року по справі №9901/925/18 викладено правову позицію, згідно з якою розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.
Отже, розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив, яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.
Зазначене відповідає висновкам викладеним у постановах Верховного Суду від 18.01.2021 у справі №9901/381/20 та від 02.04.2020 у справі №9901/22/20.
З урахуванням викладених вище норм, суд зазначає, що на запит позивача від 24.11.2025 відповідачем надано відповідь №173455-2025 від 11.12.2025 (574392) наступного змісту: 
"Повідомляємо, що ГУНП в Тернопільській в межах компетенції розглянуто Ваше звернення, про отримання інформації з електронного архіву щодо надання відомостей про всі дії поліцейських осіб, а також інших осіб у яких є право доступу до ЄЇС МВС та ІПНП, які здійснювали отримання інформації відносно Вас. 
Дане звернення зареєстроване в ГУНІ в Тернопільській області від 01.12.2025 за №О- 17816. 
В ході перевірки встановлено, що за даними системи ІПНП станом на 10.12.2025 звернень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки щодо порушення Вами правил військового обліку, законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію до органів поліції не надходило. 
Також інформуємо, що частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2018 року №1024, зі змінами, затверджено Положення про єдину інформаційну систему Міністерства внутрішніх справ України (далі - ЄІС МВС). Власником та розпорядником ЄЇС МВС є держава в особі МВС, а володільцем інформації, що обробляється у центральній підсистемі, є МВС. Функціональні підсистеми ЄІС МВС включають, зокрема:
- Національну систему біометричної верифікації та ідентифікації громадян України, іноземців та осіб без громадянства; 
- Інформаційний портал Національної поліції України;
- Єдиний державний реєстр транспортних засобів;
- Реєстр адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху;
- інші державні інформаційні ресурси.
Згідно із статтею 5 Закону України "Про інформацію" (далі- Закон №2657-ХІІ), кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. 
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. 
Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 11 Закону №2657-ХІ, не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. Згідно з абзацом другим цієї ж частини, кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом. 
Відповідно до пункту 2 розділу І Положення про інформаційно-комунікаційну систему "Інформаційний портал Національної поліції України" (далі - система "ІПНП"), затвердженого наказом МВС України від 03 серпня 2017 року №676, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 серпня 2017 року за №1059/30927, із змінами, система "ІПНП" - сукупність технічних і програмних засобів, призначених для обробки відомостей, що утворюються в процесі діяльності Національної поліції України, та її інформаційно-аналітичного забезпечення, яка є функціональною підсистемою ЄІС МВС. 
Згідно з пунктом 7 розділу ІМ зазначеного Положення, кожна дія користувача щодо отримання інформації з інформаційних ресурсів системи "ІПНП" фіксується у спеціальному електронному архіві. Пункт 2 розділу ІІІ Положення визначає, що інформація в системі належить до державних інформаційних ресурсів і не підлягає поширенню або передачі іншим особам, крім випадків, передбачених законодавством. 
Інформуємо, що надання запитуваної інформації можливе лише за запитом уповноважених на це органів. Якщо заявник вважає, що могло мати місце неправомірне використання його персональних даних, рекомендуємо звернутися до Тернопільського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (м. Тернопіль, вул. Назарія Яремчука, 34) для проведення відповідної перевірки.
У разі незгоди з прийнятими працівниками поліції рішеннями Ви маєте право оскаржити їх у встановленому порядку. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про звернення громадян" Ви маєте право ознайомитися з матеріалами перевірки в приміщенні Головного управління Національної поліції в Тернопільській області у робочі дні тижня з 9 по 18 годину."
Згідно із частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи, що на звернення позивача відповідачем надано відповідь, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, що полягала у ненаданні відповіді на запит ОСОБА_1 на доступ до своїх персональних даних в порядку ст. ст. 8, 16 Закону України "Про захист персональних даних" від 24.11.2025, які містяться в реєстрах та базах (банках) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, а також які відображаються в інформаційно-телекомунікаційній системі Національної поліції України, зокрема в Інформаційному порталі Національної поліції (ІПНП).
Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд наголошує на тому, що в силу вимог частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У контексті зазначених положень КАС України, суд звертає увагу позивача на те, що закріплені у частині другій статті 77 КАС України норми права щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень доведення правомірності прийняття оспорюваного рішення/вчинення дій/бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку доведення заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складено і підписано 24 червня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ); 
відповідач:
- Головне управління Національної поліції в Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Валова, 11, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001, код ЄДРПОУ: 40108720). 
Головуючий суддя Мартиць О.І.