"29" квітня 2026 р. Справа № 363/6501/25 

ЗАОЧНЕ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
судді Олійник С.В.,
за участі секретаря Захарової Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
встановив:

31 жовтня 2025 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики у загальному розмірі 525 143,75 грн, що еквівалентно 12 500 доларів США за офіційним курсом США НБА 1 долар США – 42, 0115 грн та судових витрату по сплаті судового збору 5 345,97 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29 січня 2025 року він передав відповідачці — ОСОБА_2 — грошові кошти у борг у розмірі 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США, що підтверджується розпискою, складеною та власноручно підписаною відповідачкою. Відповідач зобов`язувалась повернути отримані кошти до 28 лютого 2025 року у повному обсязі. Однак у встановлений строк та станом на момент звернення до суду грошові кошти позивачу не повернуті. 12 березня 2025 року позивач звернувся до відповідачки з письмовою вимогою про виконання зобов`язання за договором позики, однак остання на зазначену вимогу не відреагувала та заборгованість не погасила. Позивач вказує, що між сторонами було погоджено валютне застереження, у зв`язку з чим відповідно до частини другої статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання підлягає виконанню у національній валюті України із визначенням еквівалента в іноземній валюті за офіційним курсом Національного банку України. Станом на 30 жовтня 2025 року офіційний курс НБУ становив 42,0115 грн за 1 долар США, у зв`язку з чим сума заборгованості складає 525 143,75 грн.
Таким чином, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики у розмірі 525 143,75 грн.
Процесуальні дії та рішення у справі.
06 листопада 2025 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд у порядку загального позовного провадження.
12 лютого 2026 року ухвалою суду по справ закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
22 квітня 2026 року протокольною ухвалою вирішено проводити розгляд справи у відсутності відповідача, в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи.
Позиції учасників справи.
Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовільнити.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розглядом справи повідомлена належним чином, шляхом направлення поштових повідомлень на адресу реєстрації, що підтверджується поштовими відправленнями з відміткою про повернення «адресат відсутній», реєстром вихідної кореспонденції Вишгородського районного суду Київської області, трекінгом поштових відправлень Укрпошти, жодних заяв чи клопотань до суду не подавала, свого представника до суду не направила, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, заяв про розгляд справи у його відсутність не подала.
Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.
Відповідно до ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, враховуючи, що одночасно існують умови, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про розгляд справи за їх відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань сторони відповідача про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що 29 січня 2025 року ОСОБА_2 складено та власноруч підписано розписку, відповідно до якої ОСОБА_1 їй передано у борг грошові кошти в розмірі 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США. Згідно з умовами розписки, відповідачка зобов`язалась повернути зазначену суму у повному обсязі у строк до 28 лютого 2025 року.
12 березня 2025 року позивач направив на адресу відповідачки письмову вимогу про усунення порушень умов договору позики, в якій просив повернути суму боргу у розмірі 12 500 доларів США у строк до 31 березня 2025 року. 
Застосовані норми права.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Мотиви і висновки суду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність заявлених позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Суд виходить з того, що відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Укладення договору позики є двостороннім правочином, який породжує цивільно-правові зобов`язання між сторонами. Згідно зі статтею 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошових коштів, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму коштів у встановлений договором строк.
Відповідно до частини 2 статті 1047 ЦК України належним доказом укладення договору позики та його умов є, зокрема, розписка позичальника, яка підтверджує факт отримання грошових коштів. Надана суду розписка відповідачки свідчить про отримання нею грошових коштів у розмірі 12 500 доларів США та взяття на себе зобов`язання щодо їх повернення у визначений строк. Судом встановлено, що строк повернення позики був визначений до 28.02.2025 року, однак у зазначений строк зобов`язання відповідачем не виконано, що є порушенням зобов`язання відповідно до статті 610 ЦК України. Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк та одностороння відмова від його виконання не допускається. Доказів належного виконання зобов`язання відповідачем суду не надано. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк, встановлений договором, а у разі його порушення протягом 30 днів з моменту пред`явлення вимоги. Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення боргу, однак вона залишена без задоволення. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини з договору позики, які відповідачем належним чином не виконані, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 
Щодо розміру заявлених вимог, суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 533 ЦК України у разі встановлення грошового зобов`язання в іноземній валюті воно підлягає виконанню у гривні за офіційним курсом Національного банку України на день платежу, якщо інше не встановлено договором. Станом на день звернення до суду та розгляду справи сума боргу еквівалентна 12 500 доларів США та становить 525 143,75 грн, виходячи з офіційного курсу Національного банку України 42,0115 грн за 1 долар США.
Враховуючи погодження сторонами суми позики у доларах США, розрахунок заборгованості у гривневому еквіваленті є правомірним. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у заявленому розмірі. 
Щодо судових витрат.
У порядку, визначеному ч. 1 ст. 141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір.
Керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 267, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити. 
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 богр за договором позики за розпискою у розмірі 525 143 грн 75 коп. та судовий збір в сумі 5 345 грн 97 коп. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 . 

Суддя      Олійник С.В.